ПРАВО СВОЈИНЕ И ПРОСТОРНО ПЛАНИРАЊЕ: УТИЦАЈ ПРОСТОРНИХ ПЛАНОВА НА ВРЕДНОСТ НЕПОКРЕТНОСТИ - Midorović, Sloboda D; Николић, Душан Ж (Zbornik radova Pravnog fakulteta u Novom Sadu, 2019)
Просторно планирање је од посебног значаја за друштвену заједницу, јер уноси ред у суживот људи на одређеној територији и омогућује заштиту важних јавних интереса. Органи државне власти и локалне самоуправе су овлашћени међународним споразумима, уставом и законима да различитим планским документима одреде за које намене, под којим условима и на који начин се може користити простор у режиму јавне својине, али исто тако и простор који је у приватној својини. То значи да се просторним планирањем могу ограничити својинска овлашћења. Ефекти државног интервенционизма у таквим случајевима могу бити позитивни са становишта титулара права својине. На пример, када се мање квалитетно пољопривредно земљиште претвори у градско грађевинско земљиште, тржишна цена парцеле може бити вишеструко увећана. Међутим, постоје ситуације у којима просторни планови утичу на смањење вредности непокретности. На пример, уколико се одреди да ће у близини мирног стамбеног блока у предграђу бити изграђен аутопут. У савременим правним системима је широко заступљен став да је јавни интерес изнад приватног и да право својине може бити ограничено или чак и одузето ако је то неопходно да би се задовољиле оправдане и важне потребе друштвене заједнице. У случају експропријације, власнику припада тзв. правична накнада. Међутим, када се ради о умањењу вредности непокретности услед промене планских докумената, постоје многа отворена питања и неслагања. У једној од одлука Европског суда за људска права у вези са просторним планирањем (Sporrong and Lönnroth v Sweden) изнето је мишљење да треба успоставити равнотежу између интереса друштвене заједнице који се остварује просторним планирањем и приватних интереса власника непокретности. На тој основи је настала доктрина равнотеже интереса. Она је од недавно добила место и у правној регулативи Републике Србије. Законом о планирању и изградњи је прописано да је ималац јавних овлашћења који измени услове из издатих локацијских услова одговоран за штету коју инвеститор претрпи услед предузимања активности на основу првобитно издатих локацијских услова. Наведено нормативно решење је несумњиво усвојено под притиском потреба за страним инвестицијама. Међутим, оно може допринети побољшању позиције у којој се налазе и други субјекти који трпе штетне последице услед промене просторних планова и са њима повезаних планских докумената.