МЕРЕ ТАЈНОГ ПРИКУПЉАЊА ПОДАТАКА СЛУЖБИ БЕЗБЕДНОСТИ – УПОРЕДНОПРАВНИ ПРИКАЗ - Mirković, Vladan M (Zbornik radova Pravnog fakulteta u Novom Sadu, 2017)
Службе безбедности као специјализовани државни органи представљају важан део сваког система националне безбедности и као такве сносе део одговорност за остваривање свеукупне безбедности. У вршењу послова и задатака овлашћене су да примењују различите мере и методе, од којих су најефикасније мере тајног прикупљања података. Иако ефикасне, њихово нормирање и примена је увек осетљивог карактера, с обзиром на то да је реч о мерама којима се у већој или мањој мери одступа од гарантованих људских права, пре свих права на приватност и права на тајност комуникације. Након напада на Њујорк и Вашингтон 11. септембра 2001. године, „рат против тероризма“ и уопште активности на остваривању националне безбедности обележиле су често кршење људских права под изговором заштите јавног интереса и националне безбедности. У циљу да се мере и активности на остваривању националне безбедности не претворе и саме у тероризам и државни терор, Савет Европе и Европска унија усвојли су одређена правила којих државе чланице треба да се придржавају приликом нормирања и примене мера тајног прикупљања података како би се остварио важан циљ – поштовање стандарда правне државе и владавине права, чиме се подједнако штити јавни и приватни интерес. Анализа мера тајног прикупљања података које служби безбедности предузимају у превентивне сврхе у овом раду обухвата законска решења у Словенији, Хрватској, Босни и Херцеговини и Црној Гори.