Evropski nalog za vršenje nadzora - Stojković, Sandra N (Zbornik radova Pravnog fakulteta u Novom Sadu, 2016)
У циљу ефикасније борбе против најтежих облика транснационалног криминала, на нивоу Европске уније (ЕУ) извршене су одређене промене. У области полицијске и правосудне сарадње у кривичним стварима, оне су се огледале у одбацивању традиционалног облика сарадње који је почивао на принципу узајамног помагања (принципу поштовања судских граница и принципу територијалности), јер се чинио сувише спорим и неделотворним да успешно одговори и супротстави се савременим безбедносним изазовима. Приступило се квалитативно новом и тешњем виду сарадње држава чланица у кривичним стварима, који почива на принципу узајамног признавања[1]. На нивоу ЕУ су усвојени конкретни инструменти који почивају на овом принципу, чиме се у пракси допринело бржем, једноставнијем, неформалнијем и деполитизованијем виду сарадње у кривичним стварима на нивоу ЕУ. Као један у низу инструмената ЕУ који почива на принципу узајамног признавања одлука у кривичним стварима усвојен је и Европски налог за вршење надзора. Због својих многобројних позитивних рефлексија, не само за систем кривичне сарадње држава чланица, него и за самог појединца, исти је одабран као предмет разматрања овог рада. [1] Као принцип узајамно признавање се манифестује у утврђивању формалне незаконистости предмета у почетку, и надаље у одобравању слободног кретања из једне земље у другу у одређеном региону, избегавајући да надлежни органи, позивајући се на то што је предмет пореклом из иностранства, праве препреке. (Бугарски (Лукић), Т: Доказне радње у кривичном поступку, Правни факултет, Нови Сад, 2009, стр. 151).