ПРАВНА ОДГОВОРНОСТ У КОНТЕКСТУ ВЕЗЕ БЛОКЧЕЈН ТЕХНОЛОГИЈЕ И ПАМЕТНИХ УГОВОРА: УВОДНА РАЗМАТРАЊА - Cvetković, Predrag (Zbornik radova Pravnog fakulteta u Nišu, 2021)
Blokčejn je pojava koja svojom važnošću zahteva pravne odgovore na pitanja okrenuta njegovom primenom. Njegova ključna karakteristika je da donosi promenu paradigme u pogledu uloge poverenja ugovarača: poverenje u ugovornog partnera zamenjuje poverenje u tehnologiju. Primer navedene promene je koncept pametnih ugovora. Ključna karakteristika pametnih ugovora je da su samo-implementirajući. Ova karakteristika zasnovana je na tome da se obaveze strana izvršavaju kroz funkcionisanje kompjuterskog programa (koda). Ugovorne strane pametnog ugovora definišu prava, obaveze, dužnosti i odgovornosti upotrebom programskog jezika. U slučaju da nastupi događaj koji je predviđen kodom (na primer, kršenje ugovora), kod automatski izvršava naredbu koja je povezana sa navedenim događajem. Pravno dejstvo pametnih ugovora ne može da se negira isključivo s pozivanjem na činjenicu da saglasnost strana o ugovornim odredbama nije definisana na način kako je to uobičajeno u ugovornom pravu.  Prepreku za implementaciju i potpuno prihvatanje pametnih ugovora predstavlja diskrepancija u razvoju pravnih koncepcija odgovornosti i napretka tehnologije (pri čemu je potonja dinamičnija). Otvoreno pitanje kod pametnih ugovora je na koji način, i da li je uopšte moguće,  obezbediti njihovu fleksibilnost kao elemenat gotovo svih kontraktualnih instrumenata.  U pogledu tipova odgovornosti, postoje dva pristupa: princip odgovornosti dizajnera koda za njegovo funkcionisanje (pa i funkcionisanje pametnog ugovora koji se tim kodom uređuje) zasnovan na shvatanju njegove obaveze kao obaveze rezultata i princip odgovornosti zasnovan na prirodi obaveze dizajnera koda kao obaveze sredstva (standardi postupanja u skladu sa najboljim naporima, razumnosti i slično). Prvi pincip pravnu sigurnost, ali destimuliše inovativni potencijal blokčejn tehnologije (s obziroom na potencijalne troškove tog razvoja). Drugi pristup daje podsticaj za razvoj Blokčejn koncepta, uz manji stepen pravne odgovornosti  dizajnera koda za  štetu pričinjenu greškama u kodu (odnosno greškama u funkcionisnaju pametnog ugovora koji reguliše). Optimalan pristup pravne zajednice je nadgledanje procesa sazrevanja pametnog ugovora kao sveopšteg fenomena: očekivano je da će to sazrevanje doprineti definisanju osnovne strukture opisane tehnologije i obezbediti katalog odgovora za rešenje ključnih pitanja.
Keywords: Блокчејн; “паметни” уговори; правна одговорност; технологија дистибуиране главне књиге; Рикардијански уговор; принцип “If this than that”