КОНТЕКСТ ЗАШТИТЕ ОД НАСИЉА У ПОРОДИЦИ И ЗЛОУПОТРЕБЕ ОРУЖЈА – ЗАКОНОДАВНИ ОКВИР И РЕЗОЛУЦИЈА 1325 У СРБИЈИ - Spasic, Danijela V; Radovanović, Ivana D (Zbornik radova Pravnog fakulteta u Nišu, 2019)
Креирајући дизајн овог истраживања, аутори су пошли од чињенице да се од преко 850 милиона примерака малокалибарског и лаког ватреног оружја данас у свету, више од две трећине налази у рукама приватних власника, најчешће мушкараца, и сакривено је у домовима. Истовремено, поседовање ватреног оружја представља једну од најизразитијих манифестација културе маскулинитета, насиља и традиционализма, при чему распрострањеност нелегалног и легалног ватреног оружја има значајне родне импликације и карактеристике. Зато је као циљ истраживања постављено идентификовање начина на који ватрено оружје утиче на обим и карактеристике насиља у породици. Методолошки приступ проблему истраживања подразумевао је правну анализу законодавног оквира у овој области у контексту примене Резолуције 1325 Савета безбедности Уједињених нација (СБ УН) „Жене, мир и безбедност“ у Републици Србији. Хипотетички оквир истраживања темељи се на општој претпоставци да постојећа законска решења нису довољно јак гарант спровођења Акционог плана за примену Резолуције 1325 у Србији (2017–2020), односно, успеха на спречавању и сузбијању насиља у породици, а посебно убистава у контексту породичних и партнерских односа. Примена Резолуције 1325 у Србији, када је у питању (зло)употреба ватреног оружја и насиље у породици, заштита, помоћ и подршка женама из дискриминисаних група, одвијаће се, у амбијенту којег, у законодавном смислу, дефинишу два закона: Закон о оружју и муницији и Закон о спречавању насиља у породици. Међутим, општи је закључак истраживања да формулисане политике и постављени законодавни оквир не укључују родни аспект у довољној мери и не препознају различите безбедносне потребе мушкараца и жена, дечака и девојчица.