Ново средњовековље у филозофији историје Николаја Берђајева - Nedeljković, Zoran D. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2018)
Аутор је у раду на основу одговарајуће литературе разматрао филозофију историје Николаја Берђајева. Своје учење о смислу историје и новом средњем веку руски мислилац базира на филозофији слободе. Историја без слободе је лишена смисла. Човек своју слободу остварује тек у заједници са Светом Тројицом. Појава Христа била је победа слободе над царством нужности грешне природе. Пагански појам судбине био je истиснут из речника слободног човека. У историји човечанства, као заједничку духовну основу ренесансе и реформације Берђајев види хуманизам. У анализи унутрашње природе хуманизма, Берђајев препознаје човекову побуну против Бога. То човекобоштво он прати током трајања ренесансе, чији крај продужава и ван њених временских граница у футуризму и кубизму XX века. Филозоф слободе истиче да се хуманизам, што је парадоксално, у потпуности окренуо против човека. Да би илустровао своју идеју он у историји уметности, науке и филозофије проналази примере нестанка човека. Уместо целовитог човека – личности, двадесетим веком господари индивидуа у мноштву. Духовно стање човечанства двадесетих година XX века Берђајев пореди са епохом римског цара Диоклецијана, када је почело масовно прогонство хришћана. По многим предзнацима, европско друштво требало би да ступи у нову историјску епоху, сличну оној VII, VIII и IX века, у време пред средњовековног периода. Аутор је мишљења да је феудализација Европе, са слабљењем улоге државе и транснационалним компанијама у политичком животу само формална, недовољна да се може закључити како се приближавамо новом средњем веку, јер је човек желећи да буде мера свих ствари, обузет собом обезличио себе као ствар.
Keywords: philosophy of history||; ||филозофија историје; new Middle Age||; ||нови средњи век; Renaissance||; ||ренесанса; freedom||; ||слобода; personality||; ||личност; existentialism||; ||егзистенцијализам; Christianity||; ||хришћанство