Уметност речи Бранка Миљковића - Aleksić, Slađana V. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2015)
Најмлађи песник српског неосимболизма, Бранко Миљковић је успоставио према познатом Елиотовом начелу, своју верзију националне песничке традиције и истовремено био отворен за ново, модерно, најавангардније. У својој поетици, у текстовима о поезији, залагао се за савршеност  форми, као једном од важних елемената симболистичке поетике, а као песник и преводилац, био је окренут токовима модерне европске поезије песника симболизма, са изразитим слухом за родољубиву поезију. Бранко Миљковић  је за предмет своје поезије одабрао песму саму, у којој је до спознаје доведена моћ поетске речи. Новина коју песник доноси, није у форми него у структури поезије. Та структура подразумева: усавршавање стиха, усавршавање изражајне моћи речи, усавршавање језика.
Keywords: Branko Miljković||; ||Бранко Миљковић; autopoetics||; ||аутопоетика; poetry||; ||поезија; linguistic game||; ||језичка игра; symbol||; ||симбол; being||; ||биће; logos||; ||логос