О жртвовању и самоодржању. Једно тумачење - Jovanović, Đokica R. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2014)
Једно од полазних места је мисао Бранка Лазаревића, скоро заборављеног књижевног теоретичара и критичара, о томе да је жртва „једино и чисто самоодрицање“, као и од Лазаревићеве мисли о томе да смо сведоци две врсте жртве: „Носити крста зажртву значи да је личност још »са ове стране«. Жртвовати се значи да је личност ушла у »ону страну«“. Аутор се у овом тексту бави феноменом тзв. транспарентне, видљиве жтве, дакле оне жртве која се налази „са ове стране“, која је као таква, једина видљива социолошком разматрању. Основна претпоставка је да се у темељу културе жртвовања налази потреба за са-учествовањем, за субмисивношћу у односу према ауторитету (војном, религијском, политичком...) као услову са-опстанка у једној заједници. Опстанак је могућ као продужетак физичке егзистенције или као партиципативни део комеморативне културе. Разматра се претпоставка да се култура жртве, између осталог, конституише и под претњом казне (од физичке до моралне). У раду се разматрају налази и ставови руских аутора о томе да институција жртве настаје у страху од ритуалног убиства поданика, смерда, пред мртвим вождом. Наравно, не искључује се пракса ритуалног убијања поданика у другим и старијим културама него што је култура Прасловена.
Keywords: remembrance||; ||сећање; smerds||; ||смерди; culture||; ||култура; sacrifice||; ||жртвовање