Српска проза постмодернизма и англофоне теорије: после осамдесетих - Gordić Petković, Vladislava S. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2026)
Гледано из данашње перспективе, термин постмодернизам је више тога наговестио него одредио: фрагментаризација књижевног јунака, коме су векови били потребни да од типолошке конструкције постане извајана личност, наслеђе је управо постмодернистичких поетика. Чинило се да постмодернизам подразумева огроман простор игре и манипулације, но то је била варка: формални експеримент на ком је био заснован непрестано се сударао са не(про)читљивошћу. С друге стране, уверљива реинтерпретација историје и релативизација истине завршили су у покушајима тематизовања лажних вести као новог кошмара данашњице. Да ли је постмодерни експеримент прерастао у псеудоисторијски документ и опсесивну исповест? Проза Ђорђа Писарева може деловати као хибрид формално-експерименталног, историјско-фактографског и исповедног проседеа. Постмодернистичко пропитивање граница наративних инстанци заправо је оспорено и доведено у питање од стране поетика заснованих на потреби да се призна и утемељи специфично искуство, као и на захтеву да се то искуство инкорпорира у кохерентан, читљив текст, лако доступан лутајућој перцепцији савременог дигиталног читаоца.
Keywords: постмодернизам; експеримент; књижевни лик; цитат