Први светитељи Угарске и немањићке Србије: модел Свете Тројице - Piperski, Nikola P. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2025)
У овом раду испитује се могућност да су први „национални” свеци у немањићкој Србији и средњовековној Угарској били замишљени у тријадама, на подобије Свете Тројице или тројединог Бога. У средњем веку, за народе без директних представника у хришћанској историји, „национални” свеци – било појединци или групе – били су обликовани према одабраним моделима, најчешће из ранохришћанских времена или библијске историје. Избор модела из хришћанске традиције увек је имао политички значај, одражавајући стални дијалог између прошлости и садашњости. Пошто су се обе државе, након свог оснивања, суочиле са изазовом успостављања и учвршћивања стабилне краљевске, династичке и црквене власти и успостављање њиховог јединства, светачке тријаде Немањића и Арпадовића, саздане по лику Св. Тројице, могле су добро послужити у политичкој, династичкој и црквеној реторици, усмереној на преношење појма њиховог јединства и легитимитета на основу њиховог богом изабраног статуса. Једном речју, прве тријаде светитеља и у Србији и у Угарској, упркос својим специфичним разликама, суштински су иза себе имале сличну идеју: да држава, црква и династија представљају три аспекта једне недељиве целине. У обе земље, овај оригинални концепт наставио је да се развија током времена, док на крају није прерастао у нешто сасвим друго, прилагођавајући се тако политичким, династичким, црквеним и другим потребама које су настајале услед нових историјских околности. У време када је Стефан Немања постао велики жупан Рашке, древна династија Арпадовића владала је Угарском већ скоро две стотине година. Током овог периода, Угарска је већ добила своје прве свеце, међу којима су били и први угарски краљ Стефан I и његов син Емерих, који су проглашени за свеце 1083. године, за време владавине краља Ладислава I. Међутим, тек после 1192. године, након канонизације краља Ладиславa I, краљеви из династије Арпадовића почели су себе да називају „потомцима светих краљева”, односно „изданцима светородне лозе”. Било је то баш у време када је Стефан Немања био на великожупанском трону Рашке. Стога, сматрамо да је утицај угарског модела на формирање идеје о светородној династији Немањића, уз усвајање првих модела за стварање првих светачких култова, био сасвим могућ. Традиционално се с правом сматра да књижевни предлошци и други елементи култова првих Немањића вуку корене из Византије. Међутим, како концепт свете династије никада није заживео у Византији, сматрамо да је сасвим оправдано тражити утицаје и са друге стране, нарочито када се узму у обзир историјске и политичке прилике оног времена, када се Србија Стефaна Немање борила за самосталност, укљештена између две велике силе, Византије и Угарске.
Keywords: Света Тројица; владарска светост; света династија; средњи век; Арпадовићи; Немањићи