Фреско-композиција Георгија Митрофановића са представама средњовековних владара у јужној апсиди хиландарске трпезарије - Dionysopoulos, Nikolaos L.; Milanović, Vesna D. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2023)
Фреске истакнутог српског сликара из првих деценија XVII века, Хиландарца Георгија Митрофановића, замениле су, у пространој средњовековној сали за заједнички обед хиландарских монаха, претходна, оштећена, три столећа старија дела. У прилогу се разматра композиција са представама средњовековних владара у двопојасно уређеном простору мале, ниске апсиде у јужном зиду сале. Својеврсна је структура за себе у фреско-целини с потписом сликара из 1621/1622. године. Заједничко четворочланој групи, распоређеној у паровима у доњем појасу апсидалне конхе, јесте то што је реч о представама одабраних средњовековних владара ктитора и покровитеља Хиландара из најзначајнијег и најпросперитетнијег периода историје манастира од доба његовог оснивања. Међу њима нису портрети првих ктитора. Могуће је, међутим, да је група била у нарочитом односу са садржином наспрамне, крајем XVIII века пресликане целине са представама првих Немањића оснивача манастира у доњој зони главне трпезаријске апсиде.Приказ српског краља Милутина и византијског цара Андроника II Палеолога заједнички је портрет у пуном смислу речи и парафраза решења оствареног на средњовековним портретима у припрати главне манастирске цркве. Уз неке измене сликар је „позајмљено“ из припрате поставио у нови програмски контекст, чији су део и ликови Светог Симона монаха (највероватније бившег краља Уроша I) и светог краља Стефана Дечанског. Уобличавање другог од два пара засновао је на иконографским обрасцима који су му омогућили надградњу полазне теме о ктиторству (покровитељској мисији) побожних владара мотивима мучеништва и истрајности у вери. Нови визуелни ансамбл са ликовима побожних и правоверних владара средњовековне прошлости заокружио је уметањем медаљона са крстом и Христовим криптограмом, на део слободног средишњег поља над прозором, и стављањем свих ликова под окриље и благослов Христа Анђела Великог Савета. За разумевање композиције подједнако је важно расветљавање симболике необично упечатљивог монументалног попрсја младоликог крилатог Христа, као и избор и разматрање иконографских обележја представљених владара. Реч је о истакнутом и, чини се, једном од омиљених мотива у Митрофановићевом опусу. Зашто се стари владари покровитељи манастира повезују са особеним, нетрадиционалним типом Христовог лика? Како временска дистанца од средњовековне прошлости утиче на рецепцију иконографске групе? Шта у датом склопу означава медаљон са крстом и христограмом? Или зашто је тај мотив више од стандардног обележавања прозора знаком заштите? Та и слична питања, неразмотрена у досадашњем фокусирању на рестаураторски аспект Митрофановићевог дела, проистичу из настојања да се остварено сагледа и кроз призму епохе у којој је трпезарија изнова живописана, односно из угла одређености приликама које су обележиле живот православних у тадашњој Османској држави. Да су за одгонетање концепта и необичног склопа мини-целине тесни оквири којима се поглед на Митрофановићев подухват задржава у равни расправе о показатељима могуће рестаурације или реконструкције древних решења, могло се видети из природе измена образаца узетих за узор и својеврсно полазиште. Природа измена, и у сегменту везаном за апропријацију детаља, као и оном који би се односио на склапање целине, указује на то да је Митрофановићу симболика била важнија од историјске реконструкције. Цела композиција дише порукама осмишљеним као својеврсна утеха правоверним хришћанима у држави иноверних господара. Митрофановић добро зна да је свакодневица његове сабраће у подвигу далеко од идеала о анђеоском животу – оптерећена разним наметима, казнама и неправдама, и обележена напорима и мукама да се, у ери нужних одлазака у прикупљање помоћи далеко од граница Свете Горе, обезбеди опстанак и очување манастира. Анализа споја ликова владара покровитеља Хиландара, симбола златног доба манастирске историје, са мотивима који у себи сажимају најдубље основе хришћанске вере и нарочиту оптимистичку и тријумфалну поруку, чији извори сежу до апологетске мисли раних хришћанских отаца мартира, показује да Георгије Митрофановић није остао равнодушан према ономе што је гледао када је стајао пред дверима католикона свога манастира. Ту је, у припрати, поглед привлачила сложена галерија ктиторско-владарских портрета и посебан тематски оквир у који су уклопљени својим местом непосредно под сликом Распећа и симболично-алегоријском композицијом с мотивима Соломонових прича о Божјој премудрости. Чини се да Митрофановићу није мањкало ни креативности ни дара за синтезу. У расположив скроман просторни оквир мале трпезаријске апсиде пренео је, заправо, резултат надахнућа старијим сликарством, кроз аутентичне сажете симболичне приказе који траже да у њему видимо сликара који није био само вешт рестауратор него и дете свога времена.
Keywords: Георгије Митрофановић; трпезарија манастира Хиландара; фреско-сликарство XVII века; портрети (представе) средњовековних владара; Христос Анђео Великог Савета