Грчко-бугарски црквени спор кроз призму руске дипломатске грађе: од Егзархије до шизме (1870‒1872) - Laković, Maja R. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2022)
По завршетку Кримског рата (1853–1856) наступила је активнија фаза у борби за црквену самосталност Бугара, која је врло брзо прерасла у нарочиту форму црквено-националног покрета. Русија се интересовала за развој црквеног спора још у раној фази; међутим, док се руководила принципом очувања јединства православља у Турској и заговарала рјешење у духу компромиса, није могла пружити конкретан допринос у рјешавању грчко-бугарског црквеног спора. Доласком у Константинопољ руског посланика, Николаја Павловича Игњатијева (1864), компромисна политика замијењена је активним дипломатским иступањем у интересу Бугара. Дјелимична слобода поступања у односу према свим учесницима у спору претворила је црквено питање у „лични хоби“ генерала Игњатијева. У фебруару 1870. године издат је ферман о формирању Бугарске егзархије, што је један дио руске дипломатије сматрао побједом словенског елемента у Турској, иако је на тај начин отворен пут ка бугаризацији Македоније и Старе Србије.
Keywords: Н. П. Игњатијев; Цариградска патријаршија; Егзархија; Порта; шизма