О циљу егзистенцијалистичке терапије - Govedarica, Milanko J. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2022)
Аутор полази од разлике између психотерапије и филозофске терапије, а егзистенцијалистичку терапију схвата као парадигматичан пример филозофске терапије. Ограничење на Сартров утицај, у овом домену, образлаже се потребом да се редукује непрецизан и еклектички говор о егзистенцијалистичким идејама у психотерапији. Разматрају се Сартрова филозофска полазишта у његовој критици Фројдове психоанализе, односно у промовисању његовог властитог концепта егзистенцијалне психоанализе. Показује се да француски егзистенцијалиста критикује Фројдово учење због пренаглашавања спољашње узрокованости људског понашања, сматрајући да су људски избори примарни и да из њих проистичу значења свих спољашњих датости. Указује се да потреба за егзистенцијалистичком терапијом проистиче из искуства ометене аутентичности, тј. из искуства неоригиналности и безвредности властитог живота. При томе, објашњава се да аутентичност егзистенције не подразумева апстрактну посвећеност изабраним вишим вредностима, већ њихово усклађивање са фактицитетом, као и да она укључује не само ангажовање за смисао који се може достићи него и мирење са оним што онтолошки није могуће променити. Поред осталог, изводе се закључци о сличностима између циља егзистенцијалистичке терапије и антипсихијатријских настојања, као и о томе ко треба да буде носилац овог вида терапеутике.
Keywords: егзистенцијализам; телеологиј; смисао; терапија; аутентичност