Нове тенденције у турском језику - Teodosijević, Mirjana M. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2019)
Након оснивања Републике Турске 29. октобра 1923. године Мустафа Кемал Ататурк отпочео je низ коренитих реформи за стварање новог идентитета турској нацији. Једна од најважнијих била je усвајање латиничног писма уместо арапског, као и чишћење турског језика од арапских и персијских језичких наноса. Од тада се турски језик непрекидно мења и обликује под контролом Турског лингвистичког друштва у чијем раду учествују угледни лингвисти, писци и културни радници. Објављују се граматике којима се нормира турски Турске, једнојезични речници, речници неологизама који замењују архаизме-османизме, двојезични речници, правописи, стручни часописи и организују се конгреси турског језика на којима се расправља о свим језичким питањима. С обзиром на то да се језици мењају у простору и времену, све те промене се, нарочито у последњих двадесетак година, прате под будним оком лингвиста на граматичком, лексичком и социокултурном нивоу. Многе од тих промена нису благовремено и адекватно обрађене у релевантним граматикама турског језика, што представља посебан проблем за студенте турског језика. Због тога смо се фокусирали да у раду за сада само утврдимо нетипичне употребе језика на граматичком и лексичком нивоу, без њихове дубље анализе, јер би једно такво истраживање улазило у домен теренске лингвистике.