Природа против људске врсте: наука у апокалиптичним романима Џејмса Баларда и Олафа Стејплдона - Boyarkina, Iren (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2019)
Рад се фокусира на постапокалиптичне романе Ветар ниоткуд (1961) Џ. Г. Баларда и Последњи и први људи (1930) Олафа В. Стејплдона уз анализу употребљених научних феномена и открића. У романима је коришћен новум као полазна тачка за промишљања о људској природи и будућности. Ови романи својеврсно су упозорење људском роду и могу се посматрати као алегорије слома друштва суоченог са егзистенцијалним претњама. Апокалипсу у Ветру ниоткуд и Последњим и првим људима узрокује соларна активност, али механизам уништења се разликује. У првом случају интеракција интензивне соларне радијације и атмосфере узрокује изузетно разорне циклоне, док у другом случају катастрофу изазива рапидно увећање сунца и прелазак у следећу фазу развоја (супернова), која уништава утопијско друштво Последњих људи. Уз обиље елемената квантне физике и астрофизике оба писца дају свеобухватну психолошку анализу људске врсте осуђене на изумирање. Стејплдон и Балард сугеришу да негативне људске особине као што су неутажива жеђ за новцем и моћи, егоизам и неодговорност могу довести до истребљења људске врсте ратовима и еколошким катастрофама. Ови романи упозоравају и позивају на комбиновану употребу науке, здравог разума и најбољих људских особина у циљу решавања егзистенцијалних претњи, од климатских промена до експлозије супернове.