Не боје се ока ни урока - Mitić, Kristina R. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2018)
Сродност између јужнословенских обичаја за призивање кише и општесловенских аграрних обичаја прољећно-љетног циклуса је велика. Настале су и развиле се неке нарочите пјесме и игре које су се за вријеме лијепих прољећних поподнева и вечери (негдје и ноћу, око ноћних мартовских ватара) пјевале и играле на састанцима младих. Тих пјесама било је много. Пјеване су само за вријеме Часног поста, иначе не. На граници зиме и прољећа пјеване су пјесме на ранилу, од 1. марта до 7. априла, али и раније, по Божићу. Ове пјесме се преплићу са љубавним и породичним, као и већина опходних пјесама. У основи текста је „магија за плодност“. Ранилачке пјесме пјевале су девојке и младе жене, ријетко мушкарци. Пјесме на Цвијети пјевале су дјевојке у колу у освит недеље иза Лазареве суботе, обично у црквеном дворишту или на неком узвишеном мјесту у насељу.