Контекст касног хуманизма - Elezović, Dalibor M. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2015)
У раду се са историографског аспекта разматра контекст касног хуманизма, епохе која је обележила време између хуманизма и барока, са својим специфичностима културно-историјског развоја. Први је појам касни хуманизам увео германиста Ерих Трунц у познатој студији из 1931. године. Дефинисао га је као „културу сталежа”, чијем су развоју допринели посебнo протестантски хуманисти у Светом римском царству на самом преласку из 16. у 17. век. Немачки историчар Герхард Естрајх 1974. Године пише да је касни хуманизам посебна историјска епоха. Према њему, касни хуманизам заокружује време конфесионализације, односно верских сукоба и друштвених преображаја, када хуманисти покушавају да превазиђу дубоку друштвену и црквену кризу. Мада су истраживачи у почетку касни хуманизам везивали за културу коју су наметнули протестантски хуманисти на размеђу 16. и 17. века, ову епоху су подједнако задужили и католички хуманисти. Особености касног хуманизма су различите друштвене посебности и читав низ културних, уметничких и образовних елемената који се тада јављају.