„Ни тамо ни овамо” (језичке манифестације располућеног идентитета или грешке у самопоимању) - Reljić, Mitra M. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2014)
Oсим, већ подуже време актуелних, расправа о идентитету чији је циљ да, са различитих аспеката, објасне саму суштину човекове личности, присутне су и оне у којима се постулира крајња „лабавост”, тј. дезинтегрисаност и некохерентност датог феномена, па он чак и негира као нешто непостојеће, као пука конструкција о „јаству”. У диспутима ове врсте, теоријске закључке најчешће диктира властита животна пракса која ласка актуелној моћи и позива на конвертитство сваке врсте, не би ли се непостојаност (обезличеност) промовисала као принцип човекова живота. Резултат тога „учења” илуструју, између осталог, језичке крилатице попут и тамо и овамо (ни тамо ни овамо) и др. које у једним случајевима потврђују болну располућеност савремених конвертита, а у другим се користе, без превеликог уношења у њихово значење, зарад пукок декларативног сврставања у табор постмодерниста.