Перцепција заједничких простора у колективном становању и применљивост принципа модела заједничког становања (cohousing): Београд као студија случаја - Milošević Pantović, Aleksandra M. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2026)
Рад истражује потенцијал примене принципа модела заједничког становања (cohousing) у савременом колективном становању, са фокусом на улогу архитектуре у подстицању социјалне интеракције. Истраживање полази од претпоставке да успех концепта зависи од социокултурног контекста. У локалној пракси Београда заједнички садржаји често се комерцијализују као луксузни додаци, док њихов допринос социјалној кохезији остаје маргинализован услед тржишне логике и урбане анонимности. Методологија се заснива на анкетном испитивању 200 студената архитектуре, комбинујући декларативне ставове и анализу графичких интерпретација, осветљавајући јаз између професионалних идеала и личних преференција. Резултати показују амбиваленцију: иако 96,3% испитаника препознаје значај суседских контаката, просторне преференције указују на потребу за контролом социјалне изложености. Највећу подршку имају полуотворени простори (кровне терасе) за спонтане сусрете, док садржаји који задиру у интиму (заједничка кухиња) наилазе на отпор. Просторна анализа потврђује значај централизованих шема, прелазних зона и техничких система надзора као извора безбедности, што указује на кризу поверења у социјалну контролу. Примена модела заједничког становања у Београду је могућа искључиво кроз архитектуру која омогућава градиране облике интеракције без нарушавања приватности. Ревитализација заједничког живота захтева трансформацију „мртвих” комуникација у активне прелазне зоне са визуелном читљивошћу и избором степена укључености, премошћавајући јаз између тржишног симулирања заједништва и стварних потреба за социјалном кохезијом.