Одрази сјевернојадранских клесарских радионица у раносредњовјековном Сиску - Belošević, Nikolina; Dujmović, Danko (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2023)
Иако малобројни, до сада откривени фрагменти раносредњовјековне скулптуре на подручју Сиска помажу употпунити сазнања о повијесним околностима и континуитету античке Сисције у раздобљу за које су и повијесни извори и материјални трагови врло ријетки и штури. Град се успио одржати као административно и бискупијско средиште до почетка VII стољећа када славенско-аварским освајањем замиру обиљежја градског живота, но Siscia ипак наставља постојати. Придошло поганско становништво у неком тренутку формира насеље на подручју унутар бедема запуштеног античког града. Материјални трагови пронађени на подручју Сиска свједоче о ранокршћанском слоју у животу касноантичког града, но повијесни извори не пружају нам информације о томе што се догодило са Сисачком бискупијом и самим бискупом након VI стољећа, а ни досадашња археолошка истраживања још увијек нису открила позицију сисцијског епископалног комплекса. На темељу документације настале тијеком XIX стољећа претпоставља се позиција једне градске базилике на главном cardu који је преко форума повезивао сјеверна и јужна градска врата, но других информација о самој грађевини нема. Могуће је да су два капитела из V стољећа пронађена приликом изградње котарског суда у Сиску повезана управо с том грађевином с обзиром на то да је зграда суда у близини документиране позиције наводне градске цркве. Крајем VIII стољећа потискивањем Аварског каганата доњопанонско подручје долази под франачку власт, те се формира територијална организација у оквиру Франачке. Истовремено се интензивно развија мисионарско дјеловање под ингеренцијом Аквилејске патријаршије, а претпоставља се да се мисионарска исходишта оснивају у касноантичким црквеним средиштима, вјеројатно под заштитом локалних владара и формираног елитног друштвеног слоја који је прихватио кршћанство те који је могао финанцијски подржати градњу или обнову и опремање црквених грађевина као и само дјеловање мисионара. Раносредњовјековно насеље на темељима античке Сисције се врло вјеројатно прометнуло у сједиште локалног славенског владара јер франачки писани извори око 820. године изричито спомињу Сисцију као civitas и сједиште побуњеног панонског кнеза Људевита, као и оптужбе да је градешки патријарх Фортунат помагао Људевитов устанак слањем градитеља који је требало да му помогну да утврди његова упоришта. Фрагменти раносредњовјековне скулптуре управо потврђују описане повијесне околности с почетка IX стољећа јер се формалне карактеристике видљиве на скулптури могу повезати са сличним примјерима везаним уз сјевернојадранске центре као што су Градо и Пула, а који настају управо у том раздобљу. Може се претпоставити да се путујући клесари с истарског подручја који су вјеројатно у свом крају већ стекли искуство споразумијевања на славенском језику (или су и сами били Славени) појављују на панонском подручју у оквиру мисионарског дјеловања са задатком опремања црквених грађевина које се или граде ex novo или се обнављају старе ранокршћанске цркве. О томе свједочи и дио архитрава олтарне преграде с натписом који према интерпретацији Ведране Делонга управо сугерира предроманичку обнову од прије постојеће цркве. Надаље, пиластар олтарне преграде из Сиска, који се до сада углавном интерпретирао као плутеј, својим димензијама свједочи о постојању прилично велике зидане цркве на подручју Сиска почетком IX стољећа. Нажалост, њезина позиција још увијек није утврђена, но склони смо закључити да се раносредњовјековна црква у Сиску налазила на подручју унутар античког бедема, можда негдје у близини данашње сисачке катедрале, уз јужни руб насеља те у близини југоисточне некрополе, уз коју се наставља развијати раносредњовјековно гробље.