Афекат и његова слика у филозофији Жила Делеза - Dinić Miljković, Vesna (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2021)
Не постоји опажање без афекције. Њена нужност проистиче из самог постојања опажања као мере нашег могућег деловања на ствари и, самим тим, могућег деловања ствари на нас. За Жила Делеза, афективност заузима управо овај размак између потенцијалног дејства опажених ствари и виртуелног деловања које се према њима предузима, интервал између једне узнемирујуће перцепције и једног оклевајућег деловања. За разлику од емоције која је усмерена ка неком циљу и тежи актуелизацији, афекат претходи вољи као преперсонални интензитет који одговара преласку од једног искуственог стања тела до другог. Ослањајући се на Спинозино учење о афектима, али и Бергсонове тезе о кретању које сматра иманентним филмској уметности, Делез гради сопствену теорију афективности, а уметност, као биће чулног утиска, постаје место у којем Делезов афекат осваја самосталност.