Страначке борбе у Краљевини Србији од 1884. до 1887. године - Pešić, Miroslav D (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2020)
Рад се бави анализом страначког живота у Краљевини Србији од 1884. до 1887. године. После гушења Тимочке буне у условима напете политичке ситуације наступила је двогодишња апсолутистичка владавина краља Милана, и поред постојања уставног поретка. Влада Николе Христића је фебруара 1884. године спровела изборе на којима су без икаквог отпора опозиције већину освојили напредњаци. Као бирократи старог кова, Христићу се није свидела мисао да власт мора да дели са напредњацима који су имали скупштинску већину. У том разлазу између напредњачке скупштинске већине и Христићеве владе, краљ Милан је подржао напредњаке и мандат за састав нове владе поверио истакнутом прваку Напредне странке Милутину Гарашанину. Изменама и допунама постојећих прописа о штампи, о општинама, о удружењима и зборовима, Гарашанинова влада је намеравала да учврсти ауторитет државне власти. Неуспешно вођен рат против Бугара утицао је на краља Милана да одустане од личног режима и да унутрашњо-политичке прилике у земљи почне реалније да сагледава. Тражећи излаз из политичке кризе која је наступила после српско-бугарског рата, краљ Милан је покушао да преко Пере Тодоровића наговори радикале на споразум са напредњацима, али су га они одбили. Тако је уместо радикалско-напредњачког потписан априла 1886. године радикалско-либералан споразум. Почетком јуна 1887. године образована је либерално-радикална влада – прва коалициона влада у политичкој историји Србије.