„Напредак који угрожава живот“: питање природе и одгоја у причи Данкана Вилијамсона „Мери и фока“ - Kaličanin, Milena M. (Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini, 2020)
Окосницу рада чине документарци Доне Рид, Знакови изван времена (2004) и Незаборављена богиња (1989), који се заснивају на истраживању мирнодопске традиције матријархалних насеобина на територији данашње Источне Европе у периоду неолита и бронзаном добу. Ридова се у њима позива на закључке археолога Марије Гимбутас која је доказала да се мирољубива култура старе Европе отелотворена у свемогућој Великој Богињи драстично променила на крају трећег миленијума када су насилни индоевропски номади дошли из Русије и уништили матријархалну утопију једнакости и природне хармоније. Ова агресивна патријархална племена су функционисала на принципу друштвене хијерархије. Налази Ридове и Гимбутасове се даље у раду повезују са идејама Рајане Ајслер и Ерика Фрома који у својим студијама такође тврде да је уочљив материјални напредак патријархалне културе знатно оштетио идиличну матријархалну везу између човека и природе. Наведени теоретски увиди се примењују у анализи приче , Мери и фока“ (1997) Данкана Вилијамсона и његовом виђењу питања природе и одгоја. Аутор доводи у питање темеље савремене патријархалне културе осликавањем брижног односа између Мери и фоке, као и трагично изнуђеном и надасве непотребном жртвовању поменуте животиње. Сама чињеница да постоји нераскидива спона између Мери и фоке, која је у причи приказана као отелотворење идиличног матријархалног јединства човека и природе, иде у прилог тезе о неопходности повратка суштинским, давно заборављеним егалитарним вредностима. Осим већ поменутих критичких увида, у анализи приче заступљене су идеје Грејвза, Алтисера, Фреира, Фискеа и Милерове.