BUSINESS REORGANIZATION AS A WAY OF RESOLVING INSOLVENCY - Milošević, Isidora (International Journal of Economic Practice and Policy, 2022)
Dužnik je najčešće insolventan dugo pre pokretanja stečajnog postupka i obično je do tada već potrošio najveći deo svoje imovine. Takvo preduzeće je najčešće već izgubilo svoje mesto na tržištu, napustili su ga najbolji radnici, nije održavalo niti obnavljalo opremu. Svi pomenuti pokazatelji ukazuju na to da je ovakvom preduzeću potreban sveži kapital kako bi se sprovela uspešna reorganizacija. Reorganizacija nudi mogućnost stečajnom dužniku da „ponovo živi“, s tim da reorganizacija mora biti ekonomična za poverioce, koji će doneti odluku u kom smeru će se ići: stečaj ili bankrot. Cilj je da se postupak stečaja sprovede uz minimalne troškove, što brže i uz najbolje moguće rezultate, kako bi se obezbedili normalni privredni tokovi. Pravni sistem može generisati osnovne faktore rizika za stečaj i pri tome se ne misli samo na propise, već se znatno više misli na primenu prava. Vremenski raspon trajanja stečajnog postupka, troškovi koji su sa tim povezani, ponekad nedovoljna stručnost stečajnih upravnika i drugih aktera ovog postupka, mogu doprineti lošijoj finansijskoj poziciji stečajnih poverilaca i daljem produbljivanju insolventnosti privrednih učesnika. Stečajnom reorganizacijom se zadire i u postojeće ugovorne odnose između stečajnog dužnika i poverilaca, ali se mogu primeniti i mere koje zadiru u prava vlasništva stečajnog dužnika, čime se suštinski dotiče i njegova privatna svojina. Cilj je da se sačuva privredni subjekt kao celina, sa njegovim ukupnim poslovnim odnosima i zaposlenima, jer takav privredni subjekt vredi više u poređenju sa vrednošću koja bi se ostvarila pojedinačnom prodajom imovine stečajnog dužnika.