Učenička percepcija nastavnih praksi kao prediktor učeničke samoefikasnosti u TV nastavi - Plazinić, Ljiljana (Psihološka istraživanja, 2021)
Pandemija COVID-19 dovela je do zatvaranja škola širom sveta. U ovim okolnostima, jedan od glavnih modaliteta učenja i nastave na daljinu postala je TV nastava. S obzirom na brojne dokaze da je kvalitet nastave jedan od ključnih faktora učeničkih postignuća, ali i motivacionih uverenja, kao i malobrojne podatke o efektima TV nastave na učenike, glavni cilj ove studije bio je da ispita odnos između percipiranog kvaliteta nastavnih praksi u TV nastavi i jednog od najvažnijih obrazovnih ishoda – akademske samoefikasnosti. Podaci su dobijeni od 1904 učenika, od prvog do osmog razreda, osnovnih škola tokom maja 2020. godine. Koristili smo dve mere samoefikasnosti: meru generalne predmetne samoefikasnosti učenika i meru situacione samoefikasnosti u odnosu na zahteve konkretnog TV časa. Učenička percepcija nastavnih praksi merena je kompozitnom skalom sačinjenom od deset tvrdnji. Podaci su analizirani regresionom i medijacionom analizom, kako bi se identifikovala potencijalna posredujuća uloga generalne predmetne samoefikasnosti u relaciji između percepcije nastavnih praksi i situacione samoefikasnosti. Utvrđeno je da je učenička percepcija nastavnih praksi značajan prediktor koji objašnjava 40,55% varijanse situacione samoefikasnosti, a 14% ukupnog efekta posredovano je generalnom predmetnom samoefikasnošću učenika. Rezultati pokazuju da, čak i u indirektnoj i asinhronoj TV nastavi, nastavnici mogu negovati samoefikasnost učenika stvaranjem podsticajnog okruženja, zadavanjem izazovnih zadataka, jasnom prezentacijom i naglašavanjem relevantnosti nastavnog sadržaja kroz povezivanje sa životnim iskustvima i prethodnim znanjima učenika.