SURADNJA CENTRA ZA SOCIJALNU SKRB I SUDA U OBITELJSKIM SUDSKIM POSTUPCIMA. NOVO HRVATSKO OBITELJSKOPRAVNO UREĐENJE - Aras Kramar, Slađana (Pravni zapisi, 2014)
Cilj rada je analizirati nadležnost te procesne uloge centra za socijalnu skrb u ostvarivanju obiteljskopravne zaštite djece prema novom Obiteljskom zakonu Republike Hrvatske iz 2014. (u daljnjem tekstu: ObZRH 2014). Najprije se razmatraju uloge centra za socijalnu skrb kao stranke obiteljskih sudskih postupaka. Potom slijedi analiza odredaba ObZRH-a 2014 o centru za socijalnu skrb kao (privremenom) zakonskom zastupniku djeteta te pomoćnom tijelu suda. Prilikom razmatranja položaja centra za socijalnu skrb kao pomoćnog tijela suda posebno se uzima u obzir položaj djeteta u obiteljskim sudskim postupcima prema novom hrvatskom obiteljskopravnom uređenju. U posebnom, šestom dijelu rada raspravljaju se metode sporazumnog rješavanja obiteljskopravnih sporova prema novom ObZRH-u 2014, obvezno savjetovanje i obiteljska medijacija, te uloge centra za socijalnu skrb u njihovom provođenju. U zaključnom dijelu rada autorica je naznačila sažetak rezultata istraživanja te određene projekcije de lege ferenda o suradnji centra za socijalnu skrb i suda, kao i nadležnosti te procesnim ulogama centra, u cilju pragmatičnog uređenja postupaka u obiteljskim stvarima u kojima sudjeluju djeca te, posljedično, bolje supstancijalno-procesne zaštite dobrobiti djeteta. Iako je novi, treći Obiteljski zakon Republike Hrvatske (2014.) od njezina osamostaljenja napravio značajne kvalitativne pomake u obiteljskopravnoj zaštiti djece, mišljenje je autorice da bi trebalo učiniti daljnje korake, i to na području organizacijskog obiteljskog procesnog prava. Prvo, trebalo bi napustiti rješenja o centru za socijalnu skrb kao (privremenom) zakonskom zastupniku djeteta te zastupanje djeteta u obiteljskim sudskim postupcima – u slučaju kad postoji kolizija interesa među njim i njegovim roditeljima odnosno kad je potrebno osigurati zastupanje djeteta neovisno o njegovim roditeljima – u potpunosti prebaciti u nadležnost ustanove za zastupanje djece, Centra za posebno skrbništvo, koji bi se trebao razviti u posebno odvjetništvo za djecu. Drugo, trebalo bi razmisliti o okrupnjavanju nadležnosti u obiteljskim stvarima u smislu da nadležnost u obiteljskim stvarima imaju samo određeni prvostupanjski sudovi u Hrvatskoj, i to sudovi u sjedištu županijskih sudova (tzv. obiteljski odjeli pri prvostupanjskim sudovima). Uz to, trebalo bi prebaciti iz nadležnosti centra za socijalnu skrb u nadležnost suda stvari zasnivanja posvojenja i skrbništva, pri čemu bi postupak oko pripreme za posvojenje i dalje ostao u nadležnosti centra za socijalnu skrb (te drugih ustanova socijalne skrbi i organizacija civilnog društva koje su ovlaštene za provođenje programa stručne pripreme za posvojitelje). Trebalo bi organizirati i službu za sudsku pomoć mladima (koju bi činili socijalni radnici, socijalni pedagozi, psiholozi, defektolozi, pravnici, i sl.), na koju bi se prenijela većina zadataka centra za socijalnu skrb kao pomoćnog tijela suda. Treće, propisivanje obiteljske medijacije kao prikladnog foruma za sporazumno rješavanje obiteljskopravnih sporova autorica pozdravlja. Međutim, propisivanje i jačanje obiteljske medijacije (samo) u okvirima sustava socijalne skrbi, drugim riječima, centara za socijalnu skrb čiji djelatnici bi trebali završiti poslijediplomski sveučilišni specijalistički studij iz obiteljske medijacije djeluje ograničavajuće na sam razvitak obiteljske medijacije. Mišljenje je autorice da je potrebno preispitati uvjete pod kojima se obiteljski medijatori mogu upisati u Registar obiteljskih medijatora i provoditi obiteljske medijacije, kao i koji obiteljski medijatori mogu provoditi pojedine obiteljske medijacije, imajući u vidu i sporove iz imovinsko-pravnih odnosa unutar obitelji. Četvrto, potrebno je raditi na sustavnoj, interdisciplinarnoj edukaciji sudaca, posebnih skrbnika/dječjih zastupnika, djelatnika centara za socijalnu skrb te obiteljskih medijatora, posebice radi stjecanja stručnih znanja i vještina za komunikaciju s djecom te utvrđivanje mišljenja djeteta.