Founded in 2010, Pravni zapisi, Union University Law School Review, is an open access, peer-reviewed journal published by Union University Law School Belgrade. Within the national ranking of scholarly journals, the Review has been ranked as a leading national journal (M51) in the category of Law and Political Science. The Review welcomes legal scholarship on a broad range of legal topics written by professors, researchers, judges and other legal practitioners as well as postgraduate students. Our goals are to foster excellence in legal research and writing, provide the professional community with reliable and thoughtful commentary on new developments and trends in the law, as well as to serve as a forum for legal debates. The Review comes out twice a year, in July and December. The Review requires exclusive submissions written in the Serbian or English language. It seeks two categories of works: the first category includes scholarly articles. The second category includes case notes (on recent landmark decisions), comments on recent legislation, and book reviews.
Pravni fakultet Univerziteta Union u Beogradu
DEJSTVO RASKIDA UGOVORA NA DOSPELU UGOVORNU KAZNU ZA ZADOCNJENJE U SRPSKOM PRAVU
U radu se ispituje da li poverilac gubi pravo na dospelu ugovornu kaznu za zadocnjenje ako raskine ugovor zbog neispunjenja. Zakonom nije propisano da to pravo prestaje samim raskidom. Iako je ugovorna kazna akcesorna u svome nastanku, o dospeću ona poprima karakter samostalnog potraživanja. Na to upućuju sistemsko tumačenje zakonskih odredaba, pravna doktrina, shvatanja sudova, primeri iz uporednog prava i funkcija ugovorne kazne u poslovnoj praksi. Kao što raskid zbog neispunjenja ne utiče na dospele iznose zatezne kamate i naknade štete, tako ne utiče ni na dospeli iznos ugovorne kazne za zadocnjenje, već samo sprečava njegovo povećavanje. Suprotno rešenje narušilo bi sistemsku povezanost pravnih posledica docnje i stavilo poverioca pred izbor između raskida radi povraćaja onoga što je već dao po osnovu ugovora i očuvanja prava na ugovornu kaznu.
GRAĐANSKA ILI NACIONALNA DRŽAVA: LAŽNA DILEMA
Ovaj rad kritički preispituje dihotomiju između građanske i nacionalne države, polazeći od teze da je ona istovremeno empirijski neadekvatna i normativno obmanjujuća. Ovi pristupi se konceptualizuju kao normativni modeli, pri čemu se ukazuje na njihova unutrašnja ograničenja: građanski model može prikrivati kulturnu dominaciju, dok nacionalni model nosi rizik hijerarhijske inkluzije. Kroz komparativnu analizu Francuske, Srbije i Mađarske, rad ispituje njihove efekte na socijalnu koheziju, etničku distancu i percepciju diskriminacije. Nalazi istraživanja pokazuju da nijedan od ova dva modela, kada se primenjuje izolovano, ne obezbeđuje inkluzivnu političku pripadnost. Rad zaključuje da ovu dihotomiju treba preispitati u korist nijansiranijeg pristupa koji kombinuje univerzalna prava i priznanje kolektivnih identiteta.
ZAŠTO TREBA ODOLETI PRIVLAČNOSTI IDEJE O „PRAVIMA“ BUDUĆIH GENERACIJA
Diskurs „budućih generacija“ postaje istaknut u parnicama o klimatskim promenama. Buduće generacije se sve češće tretiraju kao sadašnji nosioci prava koja mogu predstavljati tužbeni osnov. Rad tvrdi da se, iz ustavne perspektive, buduće generacije ne mogu smatrati sadašnjim nosiocima prava jer je kategorija pravno neodređena, konceptualno nestabilna i epistemološki neodrediva, i kao takva onemogućava identifikaciju nosilaca prava, preciziranje obima prava i njihovu primenu u sudskom po- stupku. Prava budućih generacija nisu nužno ni delotvorna za rešavanje problema klimatskih promena i rizikuju zanemarivanje postojećih obave- za i odgovornosti. Ustavni okviri već sadrže mehanizme – kroz objektivne norme i dužnosti države – koji mogu zaštititi buduće uslove bez pripisivanja prava nepostojećim kategorijama. Zaključak je da treba odoleti privlačnosti ideje o pravima budućih generacija i usmeriti se na pravno koherentne instrumente koji mogu unaprediti međugeneracijsku i unutar-generacijsku pravdu.
SUDSKI NARATIVNI SUVERENITET: NORMALIZACIJA VANREDNOG STANJA KROZ NEUSTAVNE USTAVNE AMANDMANE U VREMENIMA KRIZE
Ovaj rad istražuje ulogu sudova u vremenima krize i vanrednog stanja. Fokusira se na napetost između imaginarnih konceptualizacija statusa sudova u normalnim i vremenima vanrednog stanja koji postoje u teorijskom diskursu i ustavnoj antropologiji. Takođe, ovaj rad istražuje i empirijske načine na koje sudovi doprinose normalizaciji vanrednog stanja u društveno-pravnoj praksi, opravdavajući krizu i vanredno stanje kao „novu normalnost“. Rad opisuje nekoliko ključnih ustavnih pretpostavki u vezi sa sudovima u normalnim vremenima. Pretpostavke su strukturirane kroz analitičku rekonstrukciju glavnih pristupa konceptu sudova koje pruža savremeni konstitucionalizam, u nastojanju da se opravda pravilno angažovanje sudova u upravljanju ustavnim krizama. Ova rekonstrukcija ima za cilj da proizvede novi pristup ulozi sudova i originalnu tipologiju pretpostavki o sudovima.
EKONOMSKA TEORIJA O VREDNOSTI LJUDSKOG ŽIVOTA: PRILOG DEBATI O EUTANAZIJI
Rad ima za cilj da ispita odnos ekonomske teorije prema vrednosti ljudskog života, tražeći odgovarajući analitički okvir koji može dati relevantan doprinos debati o eutanaziji, usredsređeno na njen pravni status, u radu određen kao „dobrovoljno potpomognuto umiranje“, naročito u pogledu ključnih spornih pitanja u toj debati. U radu se razmatraju tri ekonomska modela vrednosti ljudskog života: model vrednosti statističkog života, model objektivne vrednosti ljudskog života i model subjektivne vrednosti ljud- skog života. Ovi modeli su ocenjivani prema svojoj pogodnosti da pruže relevantne ulazne podatke za debatu o eutanaziji, i samo je model subjektivne vrednosti prošao vrednovanje. Najznačajniji doprinos tog ekonomskog modela jeste preporuka da bi samo „dobrovoljna eutanazija“ trebalo da bude legalizovana kao krajnja mera, uz strogo regulisan i zakonom detaljno propisan postupak odlučivanja i sprovođenja. U radu se nude smernice za odgovarajuću pravnu regulativu, kao i smernice za dalja istraživanja.
MIROVNI UGOVORI U 21. VEKU: PUNOVAŽNOST UGOVORA NA RASKRŠĆU NAČELA MIRNOG REŠAVANJA SPOROVA I ZABRANE UPOTREBE SILE
Mirovni ugovori ostaju centralni instrumenti za okončanje rata, ali njihova pravna priroda je nedovoljno teorijski proučavana u svetlu zabrane upotrebe sile Povelje UN i obaveze mirnog rešavanja sporova. Ovaj članak prati istorijski razvoj mirovnih ugovora, analizira njihovu promen- ljivu tematiku i učešće trećih strana, i ispituje kako Bečka konvencija o ugovornom pravu (BKUP) reguliše njihovo zaključivanje i punovažnost. Fokusirajući se na prinudu i jus cogens, tvrdi se da članovi 52, 53. i 75. BKUP, čitani zajedno sa režimom Povelje, delegitimišu rezultate agresije, a istovremeno čuvaju prostor za stabilizaciju mirovnih ugovora. Oslanjajući se na praksu Saveta bezbednosti i određene sporazume nakon Hladnog rata, članak pokazuje zašto se države gotovo nikada ne pozivaju na nepunovažnost ugovora za mirovne ugovore i predlaže kriterijume za razlikovanje zakonite stabilizacije od nedopustive konsolidacije agresije.
SAVETODAVNO MIŠLJENJE MEĐUNARODNOG SUDA PRAVDE O KLIMATSKIM PROMENAMA: POZITIVAN, ALI MALI KORAK NAPRED
Savetodavno mišljenje Međunarodnog suda pravde o obavezama država povodom klimatskih promena predstavlja prelomni trenutak u međunarodnom ekološkom pravu. Mišljenje se, kao jedna od tri skorašnje odluke u ovoj oblasti, uklapa u rastuću sudsku praksu usmerenu na primoravanje država da ispune svoje međunarodne dužnosti. Mišljenjem se razjašnjava da države imaju pravne obaveze, iz niza pravnih instrumenata, ublažavanja posledica klimatskih promena, prilagođavanja i saradnje u vezi s njihovim štetnim dejstvima, a kršenje pomenutih obaveza predstavlja međunarodno protivpravno delo i povlači odgovornost države. Najzad, Sud je potvrdio cilj ograničenja globalnog zagrevanja na 1,5° C kao pravno obavezujući. Iako savetodavno mišljenje u mnogim aspektima zaslužuje pohvale, pojedini aspekti, kao što su uzdržanost Suda da pruži konačan odgovor o pravima budućih generacija i pitanje nastavka državnosti u slučaju trajnog gubitka teritorije usled porasta nivoa mora, mogli su biti progresivniji.
GENERAL UNIVERSITIES ACT 1954: THE FIRST POST-WAR LAW ON HIGHER EDUCATION IN YUGOSLAVIA AND ITS LONG-TERM EFFECTS Part Two
After the break with the USSR, the Yugoslav communists began to build a different model of socialism, in which higher education was given a certain autonomy, while the Party preserved its monopoly of power. From 1952 to 1954, a broad debate (including both communist politicians and professors) was held about the issues of new organization of universities and faculties, State’s influence on managing these institutions, the election of professors, etc. In 1954, the Federal People’s Assembly passed the General Universities Act. With this law, universities and faculties were given the status of legal entities and the right to adopt their statutes. They were governed by a council (in which professors and the state /with students/ each had 50% of the votes), a rector/dean and a university/faculty management. The influence of this law is still felt in the successor states of ex-Yugoslavia, and in Serbia, Croatia and North Macedonia faculties still have the status of legal entities.
ZAŠTITA RAVNOPRAVNOSTI STRANA UGOVORNICA U BRAČNOM UGOVORU
Zaštita ravnopravnosti ugovornih strana u bračnom ugovoru je klјučni preduslov za postizanje pravičnosti u ovom pravnom odnosu. Rad analizira potencijalna rešenja i predlaže načine za njihovu integraciju u srpski pravni sistem, u nedostatku adekvatnih mehanizama za zaštitu ravnopravnosti ugovornih strana. Glavni fokus istraživanja je na konkretnim pravnim mehanizmima, uz uzimanje u obzir autonomije volјe i kratak prikaz teorija relacionih ugovora o njihovoj dinamičnoj prirodi. Rad sprovodi temelјnu analizu zaštitnih mera kako za formiranje tako i za izvršenje ugovora, izvlačeći bitne pouke iz nemačkog građanskog prava koje je razvilo sofisticirane sisteme sudske revizije. Istraživanje takođe procenjuje kako principi rodne ravnopravnosti doprinose rešavanju prethodnih pravnih nejednakosti koje su postojale u ovim sporazumima. U istraživanju su izloženi specifični mehanizmi koje treba implementirati u srpski pravni sistem, uz korišćenje doktrinarnih i uporednopravnih metoda.
USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE I KONCEPT INHERENTNIH OVLASTI
U ovome članku istražujemo kako Ustavni sud Republike Hrvatske tumači postojanje vlastitih „inherentnih“ ovlasti te njihov odnos prema ovlastima koje su mu enumerirane Ustavom. U tom smislu, relevantnu praksu Ustavnoga suda analiziramo kroz nekoliko bitnih pitanja: primjenjuje li Sud svoje „inherentne“ ovlasti kroz koncept deskriptivne ili autonomne norme, dolazi li pritom do bitnih promjena u načinu postupanja Suda, primjenjuje li pritom Sud mjere predviđene Ustavom te dolazi li na taj način do bitnih poremećaja u ustavnoj podjeli nadležnosti i ovlasti. Rezultati istraživanja pokazuju da Sud primjenjuje koncept autonomne norme, čime bitno mijenja svoj način postupanja, kao i mjere koje je ovlašten izricati. Zaključujemo da takav pristup Suda bitno narušava načelo ravnoteže vlasti predviđeno Ustavom.
STRATEGIJE ZA PREVENCIJU I ISKORENJIVANJE FEMICIDA: PRAVNE, INSTITUCIONALNE I DRUŠTVENE DIMENZIJE, IZAZOVI I PERSPEKTIVE
Femicid se najčešće konceptualizuje i definiše kao rodno zasnovano ili rodno motivisano ubistvo žena. To je globalni problem, zbog čega mnoge države sprovode zakonodavne, političke i praktične mere i akcije u cilju njegove prevencije i suzbijanja. Cilj rada je da analizira aktuelne napore u borbi protiv femicida, kao i da predstavi primere dobre prakse u odgovoru pojedinih država na ovaj oblik kriminaliteta. Svrha rada je da istakne neophodnost prepoznavanja femicida kao upornog problema, identifikuje njegove karakteristike i uzroke, te razmotri potencijalne pravce za razvoj efikasnih mera prevencije. Poseban akcenat stavljen je na femicid u kontekstu nasilja u porodici ili partnerskim odnosima, s obzirom na to da je reč o najrasprostranjenijem obliku femicida, koji se dešava u širem kontekstu strukturne diskriminacije i nasilja prema ženama.
DA LI JE AKADEMSKA SLOBODA U BELGIJI I HOLANDIJI POD PRITISKOM?
Akademska sloboda se smatra kamenom temeljcem demokratskog visokog obrazovanja, ali njeni institucionalni temelji su sve krhkiji. Ovaj članak ispituje kako finansijska štednja i ideološka osporavanja međusobno deluju i preoblikuju akademsku slobodu. Tvrdi se da formalne ustavne i nadnacionalne zaštitne mere koegzistiraju sa suptilnim, ali kumulativnim mehanizmima erozije, uključujući finansiranje zasnovano na učinku, menadžersko upravljanje, politizovani nadzor određenih disciplina i transnacionalno ideološko mešanje. Dok Belgija i Holandija i dalje postižu relativno dobre rezultate u Evropi, konvergencija budžetskih ograničenja i ideološke polarizacije stvaraju zastrašujuće efekte, samocenzuru i stratešku usklađenost. Članak zaključuje da se ne može pretpostaviti da je akademska sloboda bezbedna po pravilu. Poziva se na obnovljene zaštitne mere, u kombinaciji s institucionalnim kulturama i međunarodnim savezima koji jačaju strukturnu otpornost akademske slobode.
IZA PRIZNANJA KRIVICE: PROCEDURALIZACIJA NAGODBE U MEĐUNARODNIM KRIVIČNIM TRIBUNALIMA
Pregovaračka nagodba je prvi put kodifikovana u okviru ad hoc tribunala UN, gde je razvijen konzistentan korpus sudske prakse. Nasuprot tome, pregovaranje o priznanju krivice i priznanje krivice su u velikoj meri odbijeni na ranijim Nirnberškim i Tokijskim suđenjima. Ovaj rad ispituje teorijski i praktični razvoj pregovaranja o priznanju krivice, prateći proceduralizaciju pregovaračke pravde u međunarodnim krivičnim tribunalima, što je na kraju rezultiralo skraćenim postupkom MKS o priznanju krivice – hibridnim modelom koji uključuje karakteristike iz sistema građanskog prava i običajnog prava, predstavljajući kompromis anglosaksonske i evropske pravne tradicije. Ovaj rad takođe pokazuje da je u MKS upotreba pregovaranja o priznanju krivice došla do bezizlazne situacije, prvenstveno zbog dva faktora: njegove izuzetno ograničene primene – koja se do sada odražava samo u jednom slučaju – i nejasnih normi u vezi s pravima optuženog, kao i dužinom postupka.
Predmet članka je metoda idealtipskih koncepata koju sam primenio u knjizi „Osnovi pravnog rasuđivanja“. Pošto knjiga sadrži samo nekoliko raštrkanih beležaka o toj temi, javila se ideja da se, u posebnom članku, detaljnije objasni primenjena metoda i njeni efekti. U knjizi je idealni tip konstruisan kao homo iuridicus, subjekt pravnog rasuđivanja, kojeg pri rasuđivanju motivišu isključivo autoritativni pravni razlozi. On je racionalan, a ne stvarno postojeći, agent. Pokazuje se da je idealni tip pogodan način da se konceptualizuje pravno rasuđivanje, a da se ne zalazi u idiosinkrazije rasuđivanja konkretnih pravnika ili zajednice pravnika unutar pojedinih sistema. Kada se rasuđivanje takvog homo iuridicus-a uporedi s onim što se događa u stvarnosti, uočava se da sudije svoje odluke niti donose niti opravdavaju autoritativnim pravnim razlozima u svakom konkretnom sporu. Na taj način se pokazuje korisnost Veberove ideje ideal-tipskih koncepta za jurisprudenciju.
UTICAJ KLIMATSKIH PROMENA NA ZDRAVLJE LJUDI: DA LI ZAKONODAVSTVO U SRBIJI NA ADEKVATAN NAČIN ODGOVARA NA IZAZOVE?
Posledice klimatskih promena su brojne: od ekstremnih događaja, kao što su vremenske nepogode sa velikom količinom padavina, do ekstremnih suša, koje traju nekoliko meseci u delovima planete gde to nije bilo uobičajeno u ranijim decenijama. Efekti klimatskih promena imaju značajan uticaj na fizičko i mentalno zdravlje stanovništva. U radu smo se fokusirali pre svega na prepoznavanje sve intenzivnijih posledica klimatskih promena u Srbiji i njihovog uticaja na zdravlje ljudi. Nakon toga smo rad posvetili analizi i traženju odgovora na pitanje da li je opasnost od klimatskih promena po zdravlje ljudi prepoznata u strategijama i zakonodavstvu u Srbiji, i ako jeste, da li propisi u Srbiji na adekvatan način odgovara na te izazove. Rezultati istraživanja pokazuju da veza između uticaja klimatskih promena i zdravlja ljudi nije prepoznata u svim relevantnim zakonima. Postoji potreba za poboljšanjem u ovim oblastima, zbog čega smo u radu dali preporuke za izmene zakona.
ZABORAVLJENE MENSTRUACIJE: ULOGA AKTIVIZMA U RAZOTKRIVANJU NEZNANJA
Menstruacija je, usled globalnih kulturnih promena koje prevazilaze tišinu i tabu, postala češća tema u medijima. Prateći rad umetnica i aktivistkinja, rad osvetljava razvoj znanja o menstruaciji. Promovišući menstruaciju i menstrualno siromaštvo, aktivistkinje i NVO doprinele su promenama u školama i na univerzitetima u Srbiji i na Zapadnom Balkanu. Neke od ovih institucija danas obezbeđuju besplatne menstrualne proizvode. Rad istražuje ulogu digitalnih aktivistkinja i civilnog društva kao pokretača promena, sa fokusom na proizvodnji i deljenju znanja o telima menstruirajućih osoba. One popunjavaju praznine nastale nebrigom ili izostankom interesovanja javnog zdravstva. Ovaj članak se oslanja na zakonske izmene, doprinos civilnog sektora, kritičke menstrualne studije, digitalnu etnografiju i analizu sadržaja.
FILOZOFIJA MENSTRUACIJE: TELO KOJE NIJE BESTELESNO
Pitanje koje ovaj tekst postavlja jeste kako mislimo o telima koja krvare, posebno mi čija tela krvare. Pitanje je filozofsko pošto testira našu sposobnost da uopšte mislimo o takvim telima. Filozofija je, kao korpus znanja, imala malo toga da kaže o telima koja menstruiraju, što, zanimljivo je, važi i za feminističku filozofiju. No, kako ta tela postoje i stoga o njima moramo nekako misliti, ne samo mišljenja radi već i da bismo na njih mogli pravično da primenjujemo određene pravne mere, ovaj tekst predlaže sledeće: da se razmotri kakav je oblik telima davala filozofska misao, napuštajući shvatanje o bestelesnom telu kao središnjoj paradigmi u određenju filozofskog subjekta, da bi se načinilo više prostora za pluralizam i, a fortiori, za jednakost u mišljenju o ljudskoj telesnosti. Ključna je teza ovog teksta da upravo krvarenje stoji na putu razumevanju tela kao bestelesnih.
MENSTRUACIJA NA RADU NE BI TREBALO DA BUDE PROBLEM – TAČKA!
Iako je normalan deo ženske biologije, menstruacija i dalje predstavlja izvor tabua, stigme, predrasuda i praksi koje stvaraju dalje rascepe u već teško podeljenom društvu. Ne samo da je takva situacija nepravedna i prilično uvredljiva, već ona stvara i probleme u radnoj sredini. Sama činjenica da žena ima menstruaciju dovodi je u opasnost da bude percipirana kao nesposobna, stvara potencijalne higijenske i logističke probleme i, u određenom broju slučajeva, prilično otežava mogućnost zaposlenih žena da obavljaju svoj posao. Takva situacija zahteva politike koje mogu da zadovolje potrebe zaposlenih u menstrualnom ciklusu, kao i da pruže zaštitu od bilo kakvog neželjenog ponašanja koje bi moglo da ovu urođenu biološku osobinu pojedinca pretvori u oružje. Stoga je svrha ovog rada da analizira položaj zaposlenih koji imaju menstruaciju na poslu, kao i moguće politike koje poslodavac može uvesti kako bi olakšao njihov položaj.
KA EVROPSKOM PRAVU O ZAŠTITI PODATAKA: SUDSKA PRAKSA SUDA PRAVDE EU I NJEN UTICAJ NA NACIONALNE ODŠTETNE ZAKONE
U ovom radu se analiziraju odredbe o nematerijalnoj šteti zbog povrede prava na zaštitu ličnih podataka prema Opštoj uredbi o zaštiti podataka (GDPR) i njihovo tumačenje u praksi Suda pravde EU. Poseban fokus je na presudama u kojima Sud stvara autonomne, ali nedovoljno precizne pravne pojmove, što dovodi do pravne nesigurnosti i komplikacija u primeni propisa na nacionalnom nivou. Iako je Sud pravde EU procenu iznosa odštete prepustio nacionalnim sudovima, u radu se ističe da je u praksi nemoguće odvojiti uslove naknade štete od postupka određivanja visine odštete.
PRIZNANJE I IZVRŠENJE ODLUKA BLOKČEJN ARBITRAŽA PREMA NJUJORŠKOJ KONVENCIJI
Blokčejn tehnologija utiče na brojne industrije i oblasti, ne zaobilazeći ni arbitražno pravo. Porast platformi koje nude „blokčejn arbitražu“ nagoveštava pomak ka bržem, jeftinijem i decentralizovanom rešavanju sporova. Kao glavna prednost ističe se mogućnost samostalnog izvršenja odluka putem pametnih ugovora. Ipak, budući da je to samo mogućnost, veliki broj odluka biće izvršen tradicionalnim putem. Sporovi koji se rešavaju blokčejn arbitražama su po prirodi globalni, te je potrebno obezbediti prekogranično dejstvo njihovih odluka. Ovaj rad istražuje da li se odluke blokčejn arbitraža mogu smatrati odlukama podobnim za priznanje prema Njujorškoj konvenciji i da li proces njihovog donošenja zadovoljava uslove za priznanje iz Konvencije. Autor u radu prepoznaje da procesni aspekt javnog poretka država priznanja može da bude narušen načinom na koji se donose odluke u blokčejn arbitražama, što je osnov za odbijanje priznanja i izvršenja od strane sudova po službenoj dužnosti.
BIOPOLITIKA MENSTRUACIJE U MAĐARSKOJ: NEKAD I SAD
Ovaj članak se fokusira na posleratnu Mađarsku, uključujući prelazak iz državnog socijalizma u rani kapitalizam. Ovo je posebno važna era jer je tokom decenija hladnog rata jedna od glavnih tvrdnji bila da su socijalna prava i blagostanje, uključujući pravo na zdravstvenu zaštitu, bili primereni u državnom socijalizmu i mnogo napredniji nego u državama zapadnog sveta. Međutim, ovaj članak tvrdi da iako su u određenim jurisdikcijama i oblastima prava na socijalnu zaštitu bila unapređena, ona nisu iskorenila patrijarhalne stavove. Zanemarivanje žena tokom njihovog ciklusa takođe pokazuje da zaštita majčinstva nije automatski uticala na adekvatnu zaštitu prava žena. Ipak, iako su prava žena na socijalnu i ekonomsku zaštitu bila nerazvijena, postignuta su neka značajna dostignuća u oblastima zaštite materinstva i brige o deci.
REFORME BEZ REFORMIRANJA: TRENDOVI LOKALNE I REGIONALNE SAMOUPRAVE I DECENTRALIZACIJE U HRVATSKOJ
Cilj rada je prikazati, analizirati i raspraviti promjene u hrvatskom sustavu lokalne samouprave te procijeniti koji su njihovi pokretači, mogu li se te promjene smatrati pravim reformama te zašto do nekih promjena, a do drugih ne. Članak pokriva 30-godišnji raspon razvoja hrvatske lokalne samouprave – od ranih 1990-ih, kada je uvedena moderna lokalna samou- pravu, do 2000-ih, kada je Hrvatska prešla na sustav temeljen na političkoj decentralizaciji te nedavne reforme. Pokazuje se da je bilo nekoliko pravih reformi lokalne samouprave koje su otvorile i riješile vrlo važna pitanja, dok se ostale „reforme“ uglavnom mogu opisati kao djelomične promjene koje se događaju kada za to postoji značajna politička volja ili pod jakim vanjskim pritiscima. Politički akteri i njihova uloga veto igrača (veto players) zajedno s ovisnošću o prijeđenom putu (path dependency) ostaju ključni doktrinarno-teorijski čimbenici koji objašnjavaju razvoj lokalne samouprave u posljednja tri desetljeća u Hrvatskoj.
GENERAL UNIVERSITIES ACT 1954: THE FIRST POST-WAR LAW ON HIGHER EDUCATION IN YUGOSLAVIA AND ITS LONG-TERM EFFECTS
After the break with the USSR, the Yugoslav communists began to build a different model of socialism, in which higher education was given a certain autonomy, while the Party preserved its monopoly of power. From 1952 to 1954, a broad debate (including both communist politicians and professors) was held about the issues of new organization of universities and faculties, State’s influence on managing these institutions, the election of professors, etc. In 1954, the Federal People’s Assembly passed the General Universities Act. With this law, universities and faculties were given the status of legal entities and the right to adopt their statutes. They were governed by a council (in which professors and the state /with stu- dents/ each had 50% of the votes), a rector/dean and a university/faculty management. The influence of this law is still felt in the successor states of ex-Yugoslavia, and in Serbia, Croatia and North Macedonia faculties still have the status of legal entities.
VLADAVINA PRAVA, PODELA VLASTI I BIG TECH
Rastući uticaj velikih tehnoloških kompanija (Big Tech), podstaknut tehnološkim razvojem i platformizacijom, predstavlja izazov tradicionalnim shvatanjima vladavine prava i podele vlasti. Akumulacijom funkcija koje su tradicionalno bile rezervisane za državu, Big Tech deluje često izvan domašaja uobičajenih instrumenata i mehanizama kontrole i odgovornosti. U tom svetlu, ovaj rad kritički ispituje ograničenja koja uspon privatne (tehnološke) moći nameće vladavini prava i principu podele vlasti. Rad započinje analizom klasičnog razumevanja ovih ustavnih principa, nakon čega sledi razmatranje savremenih izazova koje nameće Big Tech. Analiza se zatim usmerava na rastuću privatnu (tehnološku) moć Big Tech-a kao četvrtog stuba podele vlasti. Na kraju, rad se završava diskusijom o potrebi za saradnjom i koordinisanim upravljanjem između države i Big Tech-a, zaključujući upućivanjem na prilagodljivost tradicionalnih koncepcija vla- davine prava i podele vlasti.
PRAVNE POSLEDICE POSEBNIH PORESKIH REŽIMA ZA PREDUZETNIKE U POSTTRANZICIONIM EKONOMIJAMA
Ovaj članak daje uporednu pravnu analizu prakse četiri posttranzi- cione ekonomije (Češke, Kazahstana, Rusije i Srbije) sa posebnim poreskim režimima za preduzetnike od 1990-ih godina do danas. Od zemlje do zemlje analiziramo kriterijume prihvatljivosti i glavne elemente svakog posebnog poreskog režima – bilo da se zasniva na paušalnom porezu, na oporezivanju pripisanog dohotka ili na oporezivanju stvarnog prihoda, i to za postojeće i za ukinute režime. Analiziraju se i njihove pravne implikacije. U zaključku, u radu se porede i suprotstavljaju njihove karakteristike kako bi se identifikovale njihove prednosti (kao što su doslednost poreskog sistema, smanjenje tereta ispunjavanja poreskih obaveza, automatsko prilagođavanje na inflaciju) i nedostatke (neizvesnost za poreske obveznike, podložnost zloupotrebi zakona i izbegavanju poreza).
Opšte je poznato da primena pravnih normi može dovesti do normativnih sukoba. Pored pojma normativnog sukoba, pojam pravne dileme dobija na značaju, iako njegova upotreba u pravnom diskursu postavlja nekoliko pitanja. Prvo, koncept pravne dileme je reprodukcija, mutatis mutandis, koncepta dileme koji je razvijen u moralnoj filozofiji. Drugo, neki pravni naučnici se fokusiraju isključivo na ustavne dileme (tj. pravne dileme koje uključuju ustavne norme), naizgled pretpostavljajući da je to pojava ograničena na primenu ustavnih normi. U ovom radu se ispituje kako je pojam dileme definisan u moralnoj filozofiji i razmatra se da li i u kojoj meri se predlozi razvijeni u toj oblasti mogu uvesti u pravni svet. Cilj ovog rada je da se razjasni šta se obično podrazumeva pod pravnim i ustavnim dilemama i da se identifikuju prednosti i neugodnosti upotrebe ovih pojmova u pravnom diskursu.
MEDIATION IN SHAREHOLDER DIVORCE DISPUTES IN CLOSELY HELD COMPANIES IN SERBIA
Autor analizira sporove u vezi sa udelima u porodičnim kompanijama u situaciji kada se supružnici razvode. U Srbiji ne postoji posebna pravna regulativa za navedene slučajeve, dok je sudska praksa prema analizi autora neadekvatna. Predmetni sporovi nose rizike za egzistenciju porodične firme, pa i celokupne porodice, ukoliko se ne reše efikasno. Načelno su ovi sporovi medijabilni, s tim što se u svakom konkretnom slučaju mora ispitati ispunjenost posebnih kriterijuma za medijabilnost, primera radi neravnoteža moći i polova u svakom konkretnom slučaju. Medijacija nudi prednosti efikasnosti i poverljivosti postupka, mogućnosti rešavanja više sporova istovremeno, visokog procenta dobrovoljnog izvršenja i mogućeg poboljšanja odnosa među strankama. Preporučuje se inkorporisanje medijacijskih klauzula u ugovore članova društva porodičnih kompanija i u bračne ugovore.
SERBIAN CIVIL CODE IN THE HISTORY OF SERBIAN LAW
The Serbian Civil Code (SCC) of 1844, modelled after the Austrian General Civil Code (ABGB), was a reception of Austrian civil law in Serbia. While the SCC was in force the Serbian law was exposed to various foreign influences and subject to spontaneous reception of French legal doctrine. In Yugoslavia, the SCC was an element of cohesion. Since the ABGB was in force in the greatest part of the country, the similarities between the two codes facilitated trade. The socialist revolution abrogated the old law. However, the courts continued applying the provisions of the SCC that did not conflict with the revolutionary acquis. The case law based on the SCC never played an important role in legal developments. The SCC left its mark to legal history by adopting the Roman foundations of Austrian law, which made Serbia a country that belongs to the family of European continental law. The SCC is at the origin of many Serbian legal terms, while some of its provisions defy the passage of time.
DRAGULJ SKRIVEN IZA PREDVIDLJIVOSTI: RASPRAVA O EFIKASNOSTI INVESTICIONE ARBITRAŽE
Cilj ovog članka je analiza efikasnosti u investicionoj arbitraži, uz predlog kako predvidljivost arbitražnog ishoda može poboljšati efikasnost u investicionoj arbitraži, u užem smislu, i investicione arbitraže u širem smislu. Prvo, ovaj članak će se baviti troškovima i trajanjem investicione arbitraže. Drugo, razmotriće odredbe ICSID Arbitražnih pravila i pravila medijacije, kao i UNCITRAL Nacrta odredbi radne grupe III, čiji je cilj povećanje efikasnosti u investicionoj arbitraži. Treće, predstaviće efi- kasnost u investicionoj arbitraži i investicione arbitraže, s jedne strane, i predvidljivost, s druge strane, kao isprepletena pitanja. Četvrto, koristiće unutar EU prigovore nadležnosti ratione personae i voluntatis kao primere kako nepredvidljivost arbitražnih ishoda smanjuje efikasnost u investicionoj arbitraži i investicione arbitraže. Najzad, predstaviće potencijalna rešenja koja bi dovela do poboljšanja efikasnosti u oba smisla.
SUDSKA SAMOUPRAVA U SRBIJI: IZAZOVI I REZULTATI KVANTITATIVNOG PRISTUPA
Od 2000. godine, pravni okvir kojim se reguliše pravosuđe u Srbiji stalno se menja, u pokušajima da se ojača nezavisnost pravosuđa i sudska samouprava, a pod uticajem spoljašnjeg uslovljavanja EU. Indeks sudske samouprave koji su razvili Šipulova et al. autorke koriste kao glavni metodološki alat, kako bi utvrdile u kojoj meri je postignuti nivo sudske samouprave u Srbiji od 2003. do 2023. godine u skladu sa zahtevima koji proizilaze iz mehanizama spoljašnjeg uslovljavanja. Istraživanje pokazuje da u Srbiji sudije učestvuju u donošenju odluka u više od 50% pitanja koja su značajna u tom kontekstu, a primećen je i rast stepena sudske samouprave u Srbiji. Ovakav rezultat u skladu je sa zahtevima spoljašnjeg uslovljavanja i sa de iure primenom modela pravosudnog saveta. Istraživanje ukazuje i na ograničenja primenjenog metodološkog pristupa, te osvetljava potrebu za sveobuhvatnim ispitivanjem de facto stepena sudske samouprave, uz uvažavanje svih elemenata složenog načela vladavine prava.