БОРБА ЗА НЕЗАВИСНО ПРАВОСУЂЕ У СРБИЈИ - Marković, Đorđe D. (Politička revija, 2024)
Кључна одлика српске историје је дисконтинуитет. Превише је догађаја који су ништили претходни и установљали (потпуно) нови поредак. Када је реч о развоју политичких и уставних институција, такав амбијент за њих никако није подстицајан. То се посебно односи на оне крхке, попут судства. Већ је општепознато место да се судска власт описује као најслабија од све три државне власти – јер не располаже ни силом ни властитим новцем. У турбулентним временима и нестабилним политичким приликама, судству није лако да обавља свој нимало лак задатак. Због тога је изузетно важно да право, односно нормативна основа за његов рад буде што прецизнија и усмерена ка оснаживању ове гране власти. У раду смо, колико нам је обим то дозвољавао, приказали неке најзначајније моменте за развој независног српског правосуђа. Указали смо на светле традиције које су на тренутак засијале крајем 19. и почетком 20. века на нашем правном и политичком небу, али и на бројне успоне и падове који су присутни од поновног увођења вишестраначја. После 2000. године, чинило се да ће развој српског правосуђа ићи само узлазном линијом. Ипак решења која је садржао Митровдански устав у овој области нису била адекватна за наше тадашње прилике, што се најбоље видело током правосудне реформе од 2008. до 2012. године. Уследио је потом дуги период трагања за бољим решењима. Недавна промена нашег Устава, представља плод синергије акумулираног знања и друштвене енергије које су се тих година стекле у једној тачки. Гарантована је сталност судијске функције, разлози за престанак судијске фунције су поново конституционализовани, а Високи савет судства је реконфигурисан и оснажен у односу на пређашња решења. С друге стране, неке од норми које садрже пратећи правосудни закони, пре свега Закон о Високом савету судства, садрже решења која су у најмању руку проблематична. Стиче се утисак да законодавац није доследно пратио јасну интенцију уставотворца, а која је усмерена ка независном и компетентном правосуђу. У току је израда Закона о Правосудној академији. Овај акт ће, такође, у многоме додатно трасирати пут за развој судства у Србији. Ипак, без обзира на законска решења која су и која ће тек да буду усвојена, најснажнији импулс независном и непристрасном судству у нашој земљи даћемо ми сами и наше институције. Онолико колико га будемо поштовали, толико ће и оно имати снаге да се издигне из некада туробне свакодневнице и усмери свој поглед као оном жељеном, али (још увек) недостижном идеалу – правди.