ИСТОРИЈСКИ НАРАТИВ КАО ОСНОВА СТРАТЕШКЕ КУЛТУРЕ: СТУДИЈА СЛУЧАЈА РЕПУБЛИКЕ СРБИЈЕ - Kesić, Dušan (Nacionalni interes, 2026)
У раду се апострофира средишњи значај историјског наратива као основе стратешке културе. Концепт стратешке културе усидрен на поставкама умереног конструктивизма у средиште пажње поставља питање каузалне везе идеационих чиниоца (тј. идентитета, норми, вредности и идеја) према политици националне безбедности. Ситуирањем стратешке културе унутар конструктивистичког истраживачког програма омогућава третирање историјског наратива као њене идеационе основе. Према томе, полазна хипотеза у овом раду заснива се на претпоставци да историјски наратив представља идеациону основу стратешке културе Републике Србије. Односно, историјски наратив обухвата кључне идеје, уверења, вредности и норме од значаја за политику националне безбедности. Тестирање ове хипотезе реализовано је кроз студију случаја стратешке културе Србије, анализом институционализованог историјског наратива. Применом квалитативне анализе садржаја анализирани су уџбеници историје као референтна основа историјског наратива. Основни циљ истраживања састојао се у идентификацију идеационих чиниоца стратешке културе Републике Србије у односу на четири аналитичке димензије: идентитет, вредности, норме и светоназор. Временски оквир истраживања обухватио је период од 90-их до данас. Анализа историјског наратива омогућила је дедуковање и идентификацију идеационих чиниоца који фундирају основне димензије стратешке културе Републике Србије. Издвојени идеациони чиниоци показују узајамну кохерентност, а димензија идентитета јавља се као угаони камен осталих аналитички димензија и стратешке културе Репубике Србије. Наиме, идентификовани кључних национални и државни интереси, легитимне методе њиховог остваривања и перцепција других држава и нација дубоко је укорењена у националној самоспознаји и особинама српског националног карактера.