Pravni okvir EU o neregularnoj migraciji – kritika i uloga Republike Srbije - Novaković, Marko (NBP. Nauka, bezbednost, policija, 2025)
Zajednički evropski sistem azila (CEAS) predstavlja ključnu komponentu u upravljanju rastućim izazovima koje izazivaju neregularni migranti u Evropskoj uniji. Ovaj sveobuhvatni pregled istražuje osnovne ciljeve i prednosti CEAS-a, ističući njegovu ključnu ulogu u harmonizaciji postupaka za azil, zaštiti ljudskih prava i promicanju solidarnosti između članica EU. Proučavaju se postignuća CEAS-a u smanjenju dispariteta i minimiziranju "šopinga za azil" putem harmonizacije, zajedno s naporima da se obrada zahteva za azil postigne veća efikasnost. Bez obzira na svoje prednosti, CEAS se suočava sa brojnim izazovima, kako internim, tako i eksternim. Dispariteti u primeni među državama članicama izazivaju zabrinutost zbog nejednakog tretmana, naglašavajući važnost mehanizama za deljenje tereta, kao što je Dublinska uredba. Rad ukazuje da politički sukobi između država članica EU otežavaju napredak ka jedinstvenijem pristupu upravljanju tražiocima azila. CEAS se takođe suočava sa zastojima i kašnjenjima u obradi zahteva, što može negativno uticati na mentalno i fizičko blagostanje podnosilaca zahteva. Spoljni faktori, kao što su porast antiimigrantskih sentimenta i populističkih pokreta u određenim državama članicama, takođe utiču na razvoj i primenu jedinstvene azilne politike. Posebna se pažnja posvećuje Nacrtu novog pakta o migracijama i azilu Evropske komisije iz 2020. godine, koji ima za cilj da adresira ove nedostatke kroz naglašavanje unapređenih mehanizama solidarnosti, brže obrade zahteva i poboljšane saradnje sa trećim zemljama. Republika Srbija, kao ključna tranzitna zemlja duž migrantskog puta na Zapadnom Balkanu, suočavala se sa značajnim izazovima u upravljanju neregularnim migrantskim tokovima. Izbeglice, uglavnom u potrazi za azilom u zapadnoevropskim i severnoevropskim zemljama, prolaze su kroz Srbiju, iako je to privremena stanica, a ne stalna destinacija. Nakon nezapamćenog priliva migranata tokom 2015. i početkom 2016. godine, Srbija je usvojila proaktivni pristup, fokusirajući se na zaštitu ljudskih prava i humanitarnu pomoć. Ovaj pristup pokazao se uspešnim i istakao kapacitet Srbije za upravljanje migrantskim krizama. Institucionalni okvir Srbije za upravljanje migracijama usklađen je sa politikama proširenja EU, a država se pozicionirala kao "prihvatljiva za izbeglice" u pripremi za pristupanje EU. Kako bi obezbedila buduću spremnost za slične situacije, Srbija mora da investira u institucionalno pamćenje, zabeležavajući iskustva i rešenja za lakšu buduću primenu. Obrazovanje treba da bude trostruki pristup, pružajući institucijama, građanima i migrantima relevantno znanje i veštine. Ova proaktivna strategija pomoći će Srbiji da efikasno upravlja neregularnim migracijama u budućnosti i promoviše prava, bezbednost i integraciju migranata..