Вредност клиничке процене антиоксидативног стресног механизма посредованог НРФ2 код старијих пацијената са дијабетес мелитусом типа 2 компликованим остеопорозом - Fulati, Reyila; Guzainu; Baihetiya, Renagu; Yu, JiWei; Wang, XiuFang; Li, ZhenHua; Tulake, Gulizhaer (Journal of Medical Biochemistry, 2025)
Циљ: Улога фактора 2 повезаног са нуклеарним фактором еритроидом 2 (НРФ2) као централног транскрипционог фактора у регулацији ћелијског антиоксидативног стреса је од значајног интереса, посебно због његовог потенцијалног клиничког значаја за старије пацијенте са остеопорозом повезаном са дијабетес мелитусом типа 2 (Т2ДМ) (Т2ДМ-ОП). Методе: Кохорта од 196 пацијената са Т2ДМ који су примали лечење је регрутована и стратификована у три групе према Т-скорима изведеним из процене минералне густине костију (БМД). Концентрације у серуму 25-хидроксивитамина Д3, остеокалцина (ОЦ), проколагена типа И Н-терминалног пропептида (П1НП), β-изомеризованог Ц-терминалног телопептида колагена типа И (β-ЦТКС), као и нуклеарног фактора повезаног са еритроидом 2 фактора 2 (НРФ2), дисмута и супероксида МДАС (НРФ2), биле су дисмута и малондиоксид (НРФ2) квантификовани коришћењем техника имуносорбентног теста везаног за ензиме. Пирсонова корелациона анализа је спроведена да би се истражили односи између НРФ2, СОД, МДА и БМД. Поред тога, коришћена је мултиваријантна логистичка регресиона анализа да би се испитала повезаност између нивоа аспросина и ризика од Т2ДМ-ОП. Резултати: Није било очигледних разлика у основним карактеристикама (пол, старост, БМИ, трајање дијабетес мелитуса и метаболички параметри) међу три групе (П > 0,05). Анализа је открила да се БМД лумбалног дела кичме евидентно смањује са опадањем коштане масе (група нормалне коштане масе 1,13 г/цм², група остеопеније 0,93 г/цм², група остеопорозе 0,80 г/цм², П < 0,001). У кохорти остеопорозе, дошло је до значајног повећања маркера ресорпције кости β-ЦТКС и маркера формирања костију ОЦ (П < 0,001), што указује на изражену неравнотежу у коштаном промету. Међу факторима оксидативног стреса, активност СОД и нивои НРФ2 прогресивно су опадали са губитком коштане масе, док су се нивои МДА повећали (сви П < 0,001), што указује на смањени антиоксидативни капацитет и погоршано оксидативно оштећење. Корелациона анализа је показала да су НРФ2 и СОД у позитивној корелацији са БМД, док је МДА у негативној корелацији са БМД. Мултиваријантна логистичка регресија је даље потврдила да су низак НРФ2, низак СОД и висок МДА независни фактори ризика за Т2ДМ-ОП (П <0,05). Анализа криве оперативних карактеристика пријемника је показала да је НРФ2 показао високу осетљивост (80,36%) и специфичност (77,86%) у предвиђању Т2ДМ-ОП, са површином испод криве од 0,856 (95% ЦИ: 0,803–0,909, П < 0,001 упоредив индикатор). Закључак: Студија открива да је антиоксидативни одговор посредован НРФ2 кључан у патолошкој прогресији Т2ДМ-ОП, наглашавајући његов потенцијал као нови терапијски циљ за превенцију и лечење.