Očuvanje pismenosti umesto jačanja medijske pismenosti? - Smiljanić, Damir (CM: Communication and Media, 2024)
U današnjem filozofskom i naučnom diskursu o medijima sve više se pominje pojam medijske pismenosti. Pod njime se podrazumeva umeće efektivnog korišćenja novih elektronskih medija koje treba da uključuje i kritički odnos prema ovima. ’Medijska pismenost’ tako postaje borbena parola jednog novog kritičkog mišljenja u humanističkim naukama. Međutim, prilikom pomnijeg ispitivanja tog pojma pokazuje se da on ima svoje slabosti: ili je tautološki koncipiran ili se pak suviše proširuje domen njegovog značenja. Autor polazi od stava da je već fenomen pismenosti dovoljno elementaran da bude ponovo predmet istraživanja u filozofiji medija i naukama o medijima jer se na njemu bazira i onaj (proširene) medijske pismenosti. Glavno polazište istinski kritičke refleksije o medijima u današnjim uslovima trebalo bi da bude razmatranje razloga krize upravo te elementarne (jezičke) pismenosti. U prilog tome autor razmatra četiri aspekta te krize – primat taktilnosti, nedostatak pažnje, opadanje nivoa jezičke kulture i neizdiferenciranost izraza – i formuliše očuvanje pismenosti u smislu poznavanja jezika i umeća individualnog izražavanja kao budući zadatak filozofije i humanističkih nauka.