ПРОЦЕС УВЕЋАЊА ЗАВИСНОСТИ ЕУ ОД БЕЗБЕДНОСНИХ ГАРАНЦИЈА НАТО-а (1999-2004) (Baština, 2025)
У контексту измењеног безбедносног поретка у ЕУ на почетку 21. века, предмет чланка прати еволуцију развоја ЗБОП ЕУ кроз достизање оперативне способности ове политике, све до приступања држава Средње и Источне Европе у ЕУ. Циљ чланка је да укаже да је доношењем Уговора из Мастрихта ЕУ имала озбиљну намеру и тежњу да изгради своју геополитичку амбицију. Та амбиција довела је ЕУ у позицију да развије безбедносну и одбрамбену политику и да је учини оперативно способном. На тај начин, ЕУ је успела да угрози доминацију, претходно неупитних и искључивих, безбедносних гаранција НАТО-а. Навођењем конкретних примера, објашњено је како је НАТО паралелним деловањем упорно радио на подривању оних ЕУ иницијатива које су ишле у правцу чвршће интеграције у области безбедности, али и одбране. У чланку се указује на парадокс, да је достизањем оперативне способности ЗБОП-а, ЕУ заправо, у пракси, увећала а не умањила зависност од безбедносних гаранција које обезбеђује НАТО, што јој је иницијално био главни циљ.
Keywords: ЕУ, ЗБОП, НАТО, безбедносне гаранције, САД, оперативна способност, државе СИЕ, стратешка аутономија ЕУ