АРХЕТИП ПРЕОБРАЖАЈА У „ЛЕГЕНДИ О СПАВАЧИМА“ ДАНИЛА КИША (Baština, 2024)
С обзиром на то да митски подтекст „Легенде о спавачима“ из збирке Енциклопедија мртвих Данила Киша у науци о књижевности није довољно разматран, у раду се испитују интертекстуалне везе које ова новела остварује са светим књигама – Кураном, Талмудом и Библијом – као и другим књижевним делима. Посебна пажња посвећена је доминантним мотивима смрти и васкрснућа, уз осврт на временско-просторни оквир приповедања, при чему се издвајају дуг перод боравка у сну и пећина као скровит локус, што на симболичком плану одговара метаморфозама јунака, односно њиховом несвесном стању током одвајања духовне од физичке компоненте успаваног бића. Методолошко утемељење проналази се у теорији о архетиповима Карла Густава Јунга. Закључци су изведени на основу анализе текста са освртом на паратекстуалне елементе – мото целокупне збирке, мото појединачне новеле, пишчеве напомене на крају књиге. Резултати истраживања указују на то да аутор реинтерпретира мит доводећи у питање изворе на које се ослања, јер се према њима односи иронијски.
Keywords: Данило Киш, „Легенда о спавачима“, свете књиге, интертекстуалност, архетип, преображај, пећина