ДУША, КВАНТНА СТРУКТУРА И МОЗАК – БИОЛОШКО-ФИЗИЧКИ АСПЕКТИ И ТЕОЛОГИЈА (Baština, 2024)
Религија говори о души као суштини човековог бића али и савремене неуронауке и физика у својим истраживањима постају све ближе овом концепту. Душа је бесмртна по благодати. Из православног хришћанског аспекта највиши степен развоја људске душе је откривање и усмерење душе према Богу. У основи целе физике лежи принцип акције из кога се изводе сви основни закони физике, а максимали облик овог принципа би одговарао биолошком понашању. Живи организми би се понашали као последица каузално одређених квантних процеса што још увек очекује експерименталне доказе. Penrose-Hameroff-љев модел сматра „душу“ квантним компјутером који постоји и у материјалном свету док је људска јединка жива, али по биолошкој смрти наставља живот у финој квантној структури створеног света. Према актуелним хипотезама у супресији квантних ефеката на макроплану учествује процес декохеренце, који настаје када квантни објекат ступа у контакт са околином. Penrose-Hameroff-љев модел претпоставља да су тубулини квантне јединице у микротубулним квантним компјутерима. Дерандомизација (у смислу уређености), насупрот ентропије (у смислу неуређености) је битан предуслов живота. Дерандомизацију (уређеност) омогућује енформија. Неопходност увођења „трећег“ базичног принципа у теорију о „свему“ одражава неодрживост искључиво материјалистичког приступа. Новија истраживања не потврђују значај микротубула. Могли би рећи да и наука и религија говоре о истим или сличним феноменима, спознатим на различите начине, са другачијом терминологијом али које конвергују.
Keywords: душа, квантна теорија, микротубули, Penrose-Hameroff модел, декохеренца, енформија, квантно уплитање