(untitled) (Baština, 2020)
Властела у средњовековној Србији је била носилац многих процеса од којих је зависило функционисање саме државе. Један од битних процеса, који је утицао на развој друштва и државе, је миграција. Метанастазичка кретања становништва нису се у увек одвијала истим интензитетом, правцем и карактером, а њихово праћење није увек било могуће због недостатка извора. Чак и у случају властеле често није могуће испратити једну породицу кроз више генерација. У раду се указује на миграције српске властеле током владавине последњих неколико владара из рода Немањића. Интензитет миграција је био у директној вези са проширењем државних граница, јер је властела награду за верну службу најчешће добијала на новостеченим територијама. Како је државу највише увећао Стефан Душан, тако су и миграције у време његове владавине биле највеће. Душан је још као млади краљ, док је управљао Зетом и околним областима, успоставио добре контакте са властелом на територији којом је управљао. „Његова“ властела га је превратом довела на престо, а он јој се одужио даривањем земљишних поседа на новостеченим територијама. Историјски извори говоре да је велики број властеле у новоосвојеним областима био пореклом из западних српских земања. Миграције ће након Душанове смрти променити смер.