(untitled) (Baština, 2024)
Полазећи од дневничких белешки Ф. М. Достојевског које се најнепосредније односе на проблем самоубиства, али и на „суицидне ситуације“ у његовим романима, у раду се тумачи мотив самоубиства у „фантастичној приповести“ „Кротка“ у контексту хришћанске идеје о бесмртности душе и констатује да је однос Достојевског према овом трагичном и, у хришћанском схватању противречном чину, донекле јеретички. Разликујући два типа самоубиства: оно из чисто „материјалних“ разлога (мотивисано пре свега „одсуством вере у бесмртност душе“), нихилистичко, и оно друго, „кротко“, „оправдано“ (за које непосредно осуђује злостављача жртве), писац у вези са другим посредно преиспитује и одговорност Бога и доводи у питање могућност потпуног испуњења заповести: „Љубите једни друге као себе саме“.