(untitled) (Baština, 2021)
Циљ овог рада је да утврди како се одвијала настава језика и књижевности на даљину у средњим школама (гимназијама) и на факултетима у Србији када је дошло до пандемије изазване појавом корона вируса, те да ли су наставници и професори језика и књижевности били довољно обучени за кориштење изабраних платформи и/или онлајн алатки, као и да ли они имају претходна искуства у организацији и реализацији језичких и књижевних курсева на даљину. У раду се проверавају две хипотезе: претпоставља се да концепт учења на даљину у Србији није заживео, односно да је недовољно развијен, имајући у виду ограничен број платформи за учење на даљину, које су биле у оптицају у периоду од марта до јуна 2020. године (1) и претпоставља се да је релативно низак степен дигиталне писмености наставника и ученика последица непостојања обука током којих би се наставници оспособили за рад на дигиталним платформама и осавременили наставу применом најновијих дигиталних алата. Детаљном анализом резултата потврђене су постављене хипотезе и отворена су нова питања која захтевају даљи истраживачки рад, а тичу се адекватне организације онлајн језичких курсева у дигиталном добу, те редефинисања методологија и циљева већ постојећих онлајн језичких курсева, као и осмишљавања и увођења једног потпуно новог концепта – модела онлајн књижевног курса у Србији – а о коме нема никаквих података и чије спровођење захтева детаљно истраживање у области књижевности и методике наставе књижевности.