Kardiotoksičnost: Važnost biomarkera - Kostadinović, Jelena; Popadić, Višeslav; Klašnja, Slobodan; Klisić, Aleksandra; Kotur-Stevuljević, Jelena; Andrić, Zoran; Zdravković, Marija (Arhiv za farmaciju, 2023)
Klinička efikasnost hemioterapije, kao priznatog terapeutskog pristupa malignim bolestima, obično ima određena ograničenja zbog svoje kardiotoksičnosti (KT), te posledične kardiomiopatije, pa čak i srčane insuficijencije. KT se definiše kao svaka povreda miokarda povezana s lečenjem raka, uzimajući u obzir hemioterapiju, radioterapiju, biološku ili imunoterapiju, kao i sam karcinom, te predstavlja veliki izazov za kliničare u svakodnevnoj praksi. Širok spektar faktora povezanih s hemioterapijom (vrsta leka, doza tokom svakog ciklusa, kumulativna doza, raspored, način primene, kombinacija s drugim kardiotoksičnim lekovima ili povezanost s radioterapijom) i karakteristike bolesnika (dob, prisutnost faktora kardiovaskularnog rizika, prethodne kardiovaskularne bolesti), odlučujući su faktori koji utiču na učestalost KT. Za praćenje KT koriste se radiološke metode za morfološko i funkcionalno praćenje srčanog mišića. Potraga za dijagnostičkim alatima za rano otkrivanje KT od velikog je značaja. U skladu s tim, merenje nekih srčanih biomarkera kao rane determinante povrede miokarda našlo je svoje mesto u kliničkim okruženjima. Stoga će u ovom preglednom članku posebna pažnja biti posvećena nekim dobro utvrđenim, kao i nekim novim srčanim biomarkerima, i njihovoj ulozi u prepoznavanju asimptomatske KT, kako bi se stekao dublji uvid u njihovu dijagnostičku korisnost i neželjene efekte lekova koji se primenjuju u terapiji karcinoma.